ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2021 р. Справа№ 910/5522/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Ткаченка Б.О.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року

у справі № 910/5522/21 (суддя: Борисенко І.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

про стягнення 10 336,71 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (далі - відповідач) про відшкодування шкоди у розмірі 10 336,71 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року у справі №910/5522/21 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 8 334,85 грн шкоди, 1 830,38 грн судового збору. У позові в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року у справі №910/5522/21 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення суду, яким відмовити в позові повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, скаржник вказав, що суд першої інстанції не врахував франшизу у розмірі 2600,00 грн та не зменшив суму страхової виплати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2021 для розгляду справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді Ткаченко Б.О., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року у справі №910/5522/21. Призначив до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року у справі №910/5522/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників своєю ухвалою від 22.09.2021 року.

21.09.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що позивачем було вирахувано суму франшизи від вартості матеріального збитку, тому заперечення відповідача з цього приводу безпідставні.

Також, позивач вказав, що твердження відповідача, що судом при ухваленні рішення по даній справі, неправильно застосував норми матеріального права також є безпідставними.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 01.07.2020 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 46371а0ба (далі - договір), відповідно до умов якого страховик прийняв на себе обов`язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу "Nissan", державний реєстраційний № НОМЕР_1 (застрахований автомобіль).

06.11.2020 року у місті Луцьк сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Nissan", державний реєстраційний № НОМЕР_1 та автомобіля "ВАЗ", державний реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який допустив зіткнення з застрахованим автомобілем.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.12.2020 року (справа № 161/19782/20) ОСОБА_2 за вчинення вказаного ДТП було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди були завдані механічні пошкодження автомобілю "Nissan", державний реєстраційний № НОМЕР_1 .

На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 46371а0ба на підставі страхового акту від 17.11.2020 року № ARX2660417 позивач виплатив на рахунок особи, яка здійснювала відновлювальний ремонт транспортного засобу 12 936,71 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 18.11.2020 року № 723195 (наявне в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "ВАЗ", державний реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення та встановлено постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.12.2020 року (справа № 161/19782/20).

Так, на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "ВАЗ", державний реєстраційний № НОМЕР_2 , застрахована у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР000098928. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 130 000,00 грн, франшиза - 2,600,00 грн.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач є особою на яку полісом №АР000098928 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "ВАЗ", державний реєстраційний № НОМЕР_2 , на час спірної ДТП.

За розрахунком позивача вартість матеріального збитку відповідно до розрахунку страхового відшкодування становить 10 336,71 грн (12 939,71 грн - 2 600,00 грн франшизи).

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що суд першої інстанції не врахував франшизу у розмірі 2600,00 грн та не зменшив суму страхової виплати, оскільки, позивачем було вирахувано суму франшизи від вартість матеріального збитку.

Позивачем було виплачено потерпілій особі у вищевказаному ДТП, страхове відшкодування у розмірі 12 936,71 грн відповідно до рахунку-фактури № ПП 11/10-01 від 10.11.2020 року ПП Романов С.М..

18.01.2021 року позивач надіслав відповідачу заяву про регресні вимоги № 3585 АРКС, в якій просив останнього відшкодувати йому 12 936,71 грн регресних вимог.

Доказів надання відповідачем позивачу відповіді на вказану вимогу матеріали справи не містять.

Відповідно до абзацу 3 п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом 2 ч. 1 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 р. (далі-Методика)

Значення коефіцієнта фізичного зносу, який підлягає усуненню, не може перевищувати 0,7. Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення ЕЗ приймається рівним 0,7. Для КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років у випадку виконання капітального ремонту КТЗ впродовж двох років до дати оцінки ЕЗ підлягає розрахунку за формулою (13) і його значення приймають не менше 0,5.

Як вбачається матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, розрахунок вартості відновлювального ремонту було проведено без застосовувати коефіціент фізичного зносу пошкодженого автомобіля "Nissan", державний реєстраційний № НОМЕР_1 , що підтверджується рахунким-фактурою № ПП 11/10-01 від 10.11.2020 року.

Разом з тим, як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу "Nissan", державний реєстраційний № НОМЕР_1 рік випуску даного автомобіля 2008 р.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, для правильного визначення вартості відновлювального ремонту слід застосовувати коефіцієнт фізичного зносу складових КТЗ, який складає 0,7.

Отже, виходячи з вимог п. 7.41 Методики при визначенні розміру завданої внаслідок спірної ДТП шкоди складає 8 334,85 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів, як б спростовували такий розмір коефіціенту фізичного зносу суду матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, виплата страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, на користь позивача повинна бути здійснена відповідачем у розмірі 8 334,85 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в сумі 8 334,85 грн.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень скаржник суду не надав.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року у справі № 910/5522/21залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року у справі №910/5522/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/5522/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

Б.О. Ткаченко