ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1402/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О. А., за участю секретаря судового засідання Рибки Ю.Е., розглянувши подання (вх. № 2-1360/21 від 08.11.2021 року) Приватного виконавця Долинського М. М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України по справі № 916/1402/19:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Одеська обласна енергопостачальна компанія (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 70, код - 42114410)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „ОЛМІ-РС (65026, м. Одеса, вул. Жуковського, буд. 15, офіс 303; код - 32752068)

про стягнення 467431,74 грн.

з підстав заборгованості за спожиту активну електричну енергію

В С Т А Н О В И В:

21.05.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Одеська обласна енергопостачальна компанія звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „ОЛМІ-РС про стягнення 467431,74 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.07.2019 р. позов задоволено. Суд вирішив стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ОЛМІ-РС на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ 131625 гривень 49коп. боргу за спожиту електричну енергію, 29201 гривню 25коп. пені, 2471 гривню 93коп. сплати 3% річних, 3538 гривень 96коп. інфляційних та 2502 гривні 57коп. судового збору.

09.08.2019р. вказане рішення набрало законної сили і судом на його виконання було видано відповідний наказ.

08.11.2021 року через канцелярію суд отримав подання (вх. № 2-1360/21) Приватного виконавця Долинського М. М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України по справі № 916/1402/19.

Заявник просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянин України, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), за межі - до виконання зобов`язань згідно Наказу Господарського суду Одеської області №916/1402/19 від 09.08.2019 року.

Подання мотивовано тим, що в добровільному порядку вимоги виконавчого документу боржником не виконані. Боржник був належним чином повідомлений про відкриття виконавчих проваджень, станом на теперішній час боржником не вжито жодних заходів щодо виконання вимог виконавчого документу та не надано жодних пояснень стосовно не виконання вимог виконавчого документа, не перераховано жодних коштів. Станом на час подачі подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржник вчиняє дії що ускладнюють виконання рішення, не подав виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб. Все вищевикладене свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення.

В якості правових підстав для звернення до Господарського суду з таким поданням Приватний виконавець посилається на 33 Конституції України, 313 Цивільного кодексу України, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», статтею 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», статтею 337 Господарського процесуального кодексу України, Узагальненнями Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

За змістом ч.4 ст. 337 Господарського процесуального кодексу України на суд покладено обов`язок негайно розглянути подання державного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтю 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966р. передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Положеннями ст. 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Так відповідно до положень ст.337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом до закриття провадження у справі про неплатоспроможність такої фізичної особи в порядку, визначеному Кодексом України з процедур банкрутства.

Положеннями наведеної статті законодавцем чітко окреслено коло осіб, які можуть бути піддані такому заходу забезпечення виконання судового рішення, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, що охоплює лише фізичну особу, яка має статус боржника у виконавчому провадженні.

Отже, на відміну від положень підпункту 19 пункту 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", приписи статті 337 ГПК України не передбачають повноважень господарського суду зі встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України саме керівника боржника - юридичної особи, а визначає можливість тимчасового обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України.

В даному випадку, суд вважає за необхідне звернути увагу на співвідношенні вказаних норм Закону України "Про виконавче провадження" і норм Господарського процесуального кодексу як загальної і спеціальної норми права.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно із частиною першою статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, законів України "Про міжнародне приватне право", "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, за змістом цієї норми при здійсненні судочинства господарський суд керується положеннями ГПК України, а не Законом України "Про виконавче провадження".

При цьому, Розділ "V" ГПК України напряму регулює питання, пов`язані з виконанням судових рішень саме у господарських справах, зокрема, ст. 337 - щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Водночас, Закон України "Про виконавче провадження" регулює питання щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), тобто не лише рішень господарського суду.

Таким чином, в даному випадку, п. 19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" є загальною нормою по відношенню до ст. 337 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин, які виникають при виконанні не лише рішень господарського суду, а і судів цивільної та адміністративної юрисдикцій.

Аналогічний висновок щодо співвідношення норм Закону України "Про виконавче провадження", як загальної і норм ГПК України, як спеціальної - викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року справа N 920/149/18 (Провадження N12-297гс18).

Тому, приватний виконавець під час здійснення виконавчого провадження (широке коло відносин) має право, в порядку п. 19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" звернутись до суду із поданням за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України…

Проте, господарський суд, при розгляді такого подання має керуватись нормами ГПК України, в межах своїх повноважень, а саме статтею 337 вказаного Кодексу ("Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України").

З огляду на викладене, суд враховує, що боржником за Наказом Господарського суду Одеської області від 09.08.2019р. є Товариство з обмеженою відповідальністю „ОЛМІ-РС (код - 32752068), а ст.337 ГПК України не передбачає можливості тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи (в даному випадку, керівника вказаного товариства - Устінов Дмитро Миколайович).

Крім того, правове обґрунтування заявника також стосується виключно випадків коли саме фізична особа є боржником за рішенням суду, а Узагальнення Верховного суду України від 01.02.2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" прямо вказують на неприпустимість обмеження виїзду з України у спосіб, не передбачений ЦПК.

Також заявник взагалі не надав жодного обґрунтування підстав звернення із таким поданням саме до Господарського суду. Так, з наданих ним додатків вбачається, що стосовно Боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю „ОЛМІ-РС існує зведене виконавче провадження по виконанню Рішення суддів різної юрисдикції: Приморського районного суду міста Одеси та Господарського суду Одеської області.

Крім того, суд звертає увагу, що заявником - приватним виконавцем Долинським М.М. взагалі не надано доказів того, що станом на дату звернення до Господарського суду Одеської області суду з поданням про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України Устінов Дмитро Миколайович є директором ТОВ „ОЛМІ-РС, тобто боржника по справі № 916/1402/19.

Отже, суд доходить до висновку, що подання (вх. № 2-1360/21 від 08.11.2021 року) Приватного виконавця Долинського М. М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України по справі № 916/1402/19 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 337, 234 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання (вх. № 2-1360/21 від 08.11.2021 року) Приватного виконавця Долинського М. М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України по справі №916/1402/19 - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 09.11.2021 року

та може бути оскаржена в порядку ст.253-259 ГПК України

Суддя Демешин Олександр Анатолійович