РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2021Справа № 910/10784/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участю секретаря судового засідання Ярошевської І.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позовну заяву Житлово-будівельного кооперативу «Калина», Закарпатська обл., м. Хуст

до

1. Держави в особі Верховної Ради України, м. Київ

2. Міністерства освіти і науки України, м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державний вищий навчальний заклад «Національний лісотехнічний університет України», м. Львів

про визнання права власності,

Представники:

від позивача: Дубчак Л.С.;

від відповідача-1: не з`явилися;

від відповідача-2: Кострійчук В.В.;

від третьої особи: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Житлово-будівельний кооператив «Калина» (далі - ЖБК «Калина»/позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Держави в особі Верховної Ради України (далі - ВРУ/відповідач-1) та Міністерства освіти і науки України (далі - МОН України/відповідач-2) про визнання за Житлово-будівельним кооперативом «Калина» права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - будівлю загальною площею 795,71 кв.м. (житлова площа 484,39 кв.м., допоміжна 311,32 кв.м.), що знаходиться за адресою: Закарпатська область, місто Хуст, вулиця Шевченка, будинок 33.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач добросовісно заволодів спірним майном на підставі акту №1 від 06.02.2003, затвердженого Міністерством освіти і науки України від 20.02.2003. При цьому, починаючи з 2003 року, позивач відкрито володів спірним майном та здійснив реконструкцію приміщення гуртожитку №2, яке знаходилось в аварійному стані. Оскільки відповідачами -1 та -2, а також третьою особою жодного інтересу до цього майна виявлено не було, позивач вважає, що має право на визнання за ним права власності на спірне майно за набувальною давністю на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.07.2021 позовну заяву ЖБК «Калина» залишив без руху, встановив позивачу спосіб та строк усунення недоліків поданої позовної заяви.

23.07.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 23.07.2021 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Державний вищий навчальний заклад «Національний лісотехнічний університет України» (далі - ДВНЗ «НЛТУ України»/третя особа), підготовче засідання призначив на 30.08.2021.

03.08.2021 та 11.08.2021 на електронну пошту та до канцелярії суду від відповідача-2 надійшли заяви про забезпечення надання копії позову з додатками.

16.08.2021 до канцелярії суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому Верховна Рада України зазначає, що не є належним відповідачем у цій справі, оскільки управління об`єктами державної власності здійснюється Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами.

30.08.2021 суд відклав підготовче засідання на 20.09.2021.

16.09.2021 на електронну пошту суду та 20.09.2021 до канцелярії від відповідача-2 надійшли відзиви на позовну заяву.

20.09.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1 та від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

20.09.2021 у підготовчому засіданні суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що МОН України подало відзив на позовну заяву з пропуском встановленого судом строку, внаслідок чого суд не прийняв його до розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Суд відклав підготовче засідання на 18.10.2021.

13.10.2021 до канцелярії суду Верховна Рада України подала клопотання про проведення підготовчого засідання без участі її представника.

18.10.2021 до канцелярії суду позивачем та третьою особою подано повідомлення про неможливість направлення представника у підготовче засідання.

18.10.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.11.2021.

22.10.2021 на електронну пошту та 23.10.2021 до канцелярії суду надійшли клопотання МОН України про поновлення строку на подання відзиву на позов.

29.10.2021 до канцелярії суду відповідачем-2 подано письмові пояснення по справі.

01.11.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, а також письмові заперечення на пояснення відповідача-2 та клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 01.11.2021 у задоволенні клопотання Міністерства освіти і науки України про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву відмовив.

01.11.2021 у судове засідання з`явилися представники ЖБК «Калина» та Міністерства освіти і науки України.

Зокрема, представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача-2 проти задоволення позову заперечував, а також заявив усне клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Представники Верховної Ради України та ДВНЗ «НЛТУ України» у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.04.2010 Хустським районним судом Закарпатської області прийнято постанову у справі №2-а-223/2010 за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Калина» до Виконкому Хустської міської ради про зобов`язання надати дозвіл на проведення реконструкції будівлі гуртожитку, якою позов ЖБК «Калина» задоволено та зобов`язано виконавчий комітет Хустської міської ради надати дозвіл Житлово-будівельному кооперативу "Калина", м. Хуст, вул. Волошина, 66 на проведення реконструкції будівлі гуртожитку №2 в м. Хуст по вулиці Шевченка, 33.

Цей судовий акт не оскаржено в апеляційному порядку, відповідно постанова набрала законної сили.

Згідно ч. 4 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Отже, з наявної в матеріалах справи постанови Хустського районного суду Закарпатської області у справі №2-а-223/2010 від 28.04.2010 вбачається, що при розгляді цієї справи, судом встановлені преюдиційні обставини, які мають значення при розгляді справи №910/10784/21, зокрема щодо передачі ЖБК «Калина» будівлі колишнього гуртожитку №2, яка перебувала в аварійному стані для реконструкції під житло для працівників технікуму разом із земельною ділянкою площею 0,238 га.

Отже, Хустським районним судом Закарпатської області при розгляді справи №2-а-223/2010 встановлено таке:

«Листом від 15.11.2002 року за №283 Закарпатський лісотехнічний технікум звернувся до Міністерства освіти і науки з проханням передати аварійну будівлю гуртожитку № 2 технікуму площею 966 кв.м. в м. Хуст вул. Шевченка, 33 для проведення перепланування даного об`єкту за рахунок майбутніх мешканців-працівників цього навчального закладу.

Міністерство освіти і науки листом від 17.01.2003 року за №1/1-147 погодилось на проведення перепланування будівлі за рахунок майбутніх мешканців гуртожитку та надало дозвіл на її передачу для здійснення будівельних робіт на баланс створеному з числа працівників технікуму кооперативу.

Наказом директора Закарпатського лісотехнічного технікуму №10 від 29.01.2003 року комісією було здійснено передачу житлово-будівельного кооперативу «Калина» будівлі колишнього гуртожитку №2, яка перебувала в аварійному стані для реконструкції під житло для працівників технікуму разом із земельною ділянкою площею 0,238 га.

Актом №1 від 06.02.2003 року, затвердженого 10.02.2003 року Міністерством освіти та науки України будівлю гуртожитку по вулиці Шевченка, 33 в м. Хуст передано Закарпатським лісотехнічним технікумом ЖБК «Калина» та зазначено, що даний акт не являється підставою для переходу права власності на майно.

Враховуючи дані обставини позивач звернувся до виконкому Хустської міської ради із заявою надати дозвіл на проведення реконструкції будівлі гуртожитку №2 по вул. Шевченка, 33 в м. Хуст.».

Разом з тим, 20.05.2003 Хустською міською радою на підставі рішення виконкому №338 від 14.05.2003 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будівлю колишнього гуртожитку №2 «Закарпатського лісотехнікуму» за адресою: Закарпатська область, Хустський район, м. Хуст, вул. Шевченка, будинок, 33, відповідно до якого власником нежитлової будівлі є Держава в особі Верховної ради України. Органом управління є Міністерство освіти і науки України.

22.05.2003 ЖБК «Калина» звернувся до Хустського ДПТІ з проханням видати свідоцтво про право власності на будівлю колишнього гуртожитку №2 по вул. Шевченка, будинок, 33 для проведення реконструкції під житло.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ЖБК «Калина» добросовісно заволодів спірним майном, при цьому, починаючи з 2003 року відкрито володів цим майном та здійснив реконструкцію приміщення гуртожитку №2, яке знаходилось в аварійному стані, внаслідок чого на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України просить суд визнати за ним права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме, будівлю загальною площею 795,71 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, місто Хуст, вулиця Шевченка, будинок 33.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 04.02.2006 Міністерством освіти і науки України наказом №79 реорганізовано Закарпатський лісотехнічний технікум у Закарпатський лісотехнічний коледж і приєднано його до складу Національного лісотехнічного університету України, як відокремлений структурний підрозділ з правами фінансово-господарської самостійності.

29.08.2014 Міністерством освіти і науки України прийнято наказ № 959, яким зокрема, закріплено за Державним вищим навчальним закладом «Національний лісотехнічний університет України» на праві оперативного управління державне майно згідно додатку, в тому числі: гуртожиток № 2, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, місто Хуст, вулиця Шевченка, будинок 33, інвентарний номер майна: 10310003.

Крім того, згідно відомостей про нерухоме державне майно за формою № 2б(д) станом на 01.07.2021, на балансі Державного вищого навчального закладу «Національний лісотехнічний університет України» перебуває нерухоме майно - гуртожиток № 2, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, місто Хуст, вулиця Шевченка, будинок, 33.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст. 13 ГПК України).

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 318 ЦК України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Статтею 326 ЦК України визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначено судом вище, позивач просить суд визнати за набувальною давністю право власності на нерухоме майно - гуртожиток № 2, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, місто Хуст, вулиця Шевченка, будинок, 33.

Судом встановлено, що спірне нерухоме майно є державною власністю, управління яким здійснює Міністерство освіти і науки України, та яке закріплене на праві оперативного управління за Державним вищим навчальним закладом «Національний лісотехнічний університет України».

Так, згідно ч. 1 ст. 70 Закону України «Про вищу освіту» матеріально-технічна база закладів вищої освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші матеріальні цінності. Відповідно до законодавства та з урахуванням організаційно-правової форми закладу вищої освіти з метою забезпечення його статутної діяльності засновником (засновниками) закріплюються на основі права господарського відання або передаються у власність будівлі, споруди, майнові комплекси, комунікації, обладнання, транспортні засоби та інше майно.

Частиною 2 ст. 70 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що майно закріплюється за державним або комунальним закладом вищої освіти на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників закладу вищої освіти та вищого колегіального органу самоврядування закладу вищої освіти, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Закону України «Про освіту» до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать, в тому числі, нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо.

У відповідності до положень частини 3 та 4 ст. 80 Закону України «Про освіту» основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають вилученню, крім випадків, встановлених законом. Об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Пунктом 9 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» встановлено, що нерухоме майно об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження.

Крім того, пунктом 2 Указу Президента України від 16.06.1995 № 451 «Про Положення про національний заклад (установу) України» встановлено, що органам виконавчої влади не передавати закріплене за національними закладами (установами) України майно, що перебуває у державній власності, будь-яким органам, підприємствам, установам, організаціям.

Отже, з наведеного вбачається, що чинним законодавством заборонено здійснення будь-яких дій щодо відчуження майна, в тому числі нерухомого майна, яке належить державі та закріплене на праві оперативного управління за закладами освіти.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджується, що спірне нерухоме майно є державною власністю, управління яким здійснюється Міністерством освіти і науки України та яке закріплене на праві оперативного управління за Державним вищим навчальним закладом «Національний лісотехнічний університет України», суд дійшов до беззаперечного висновку, що нерухоме майно - гуртожиток № 2, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, місто Хуст, вулиця Шевченка, будинок, 33 не може бути вилучено на користь позивача.

Крім того, щодо набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України, суд зазначає таке.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Разом з тим, судом вище встановлено та не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні, що Житлово-будівельний кооператив «Калина» був обізнаний, що спірне нерухоме майно є об`єктом державної власності, управління яким здійснює Міністерство освіти і науки України, тобто позивач знав та усвідомлював, що з 2003 року володіє чужим майном, що виключає можливість визнання права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги встановлене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог Житлово-будівельного кооперативу «Калина», що має наслідком відмову у задоволенні позову.

Щодо заяви відповідача-2 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд відмовляє у її задоволенні з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог по суті.

У відповідності до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76, 129, 145, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Житлово-будівельного кооперативу «Калина» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 11.11.2021.

Суддя В.В. Бондарчук