ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2021м. ДніпроСправа № 904/6137/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Найдьонова Є.О.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КБ Промпроект" (84601, Донецька область, м. Горлівка, проспект Леніна, буд. 37, кв. 3, ідентифікаційний код 36029003)

до Державного підприємства "Дніпровський проектний інститут" (49008, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Театральна, буд. 6, ідентифікаційний код 14313369)

про стягнення 394 224,00 грн. заборгованості за виконану роботу, 74 133,60 грн. пені, 211 435,45 грн. інфляційних втрат, 73 507,60 грн. 3% річних

Представники:

Від позивача: Тарапатов Д.С., ордер, адвокат

Від відповідача: Можейко Є.Ф., довіреність, адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КБ Промпроект" звернулось Господарського суду Дніпропетровської області з позовної заявою №103 від 22.06.2021 про стягнення з Державного підприємства "Дніпровський проектний інститут" заборгованості на загальну суму 753 300,65 грн., з яких:

- 394 224,00 грн. заборгованість за роботу виконану;

- 74 133,60 грн. пеня за період з 27.04.2016 по 26.10.2016;

- 211 435,45 грн. інфляційні втрати за період з квітня 2016 року по травень 2021 року;

- 73 507,60 грн. 3% річних за період з 27.04.2016 по 22.06.2021.

Також позивач просить судові витрати покласти на відповідача, а саме судовий збір у сумі 11 299,51 грн. та витрати на професійну правову допомогу (орієнтовно 30 000,00 грн.).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №28-04.15 на виконання проектних робіт по програмі АКРК-2 наземний комплекс від 02.04.2015 в частині своєчасного та повної оплати за роботу виконану за Актом №1 здачі-приймання проектної документації від 30.03.2016 на суму 494 224,00 грн.

Ухвалою суду від 05.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/6137/21, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи та призначено підготовче засідання на 20.07.2021 о 09:30 год.

Також суд ухвалою від 05.07.2021 клопотання позивача про витребування у Державного підприємства "Дніпровський проектний інститут" задовольнив та витребував у Державного підприємства "Дніпровський проектний інститут" належним чином засвідчені копії документів.

Підготовче засідання 20.07.2021 відкладено на 30.08.2021 о 11:00 год.

До суду 30.08.2021 Державним підприємством "Дніпровський проектний інститут" подало клопотання про призначення експертизи з огляду того, що підприємством відповідача заперечується факт підписання додаткової угоди №5 від 29.12.2020 до договору №28-04.15 від 02.04.2015 разом з тим на вирішення експерту просить поставити питання, чи виконаний підпис у графі В.о. директора ДП "ДПІ" Д.К. Легеза Легезою Дмитром Костянтиновичем, або іншою особою.

Також, просить суд:

- продовжити строк надання відзиву на позовну заяву на п`ятнадцять днів з моменту отримання нами результатів експертизи;

- відкласти підготовче засідання, для можливості у наступному судовому засіданні відібрати зразки підписів у Легези Дмитра Костянтиновича,

- витребувати до наступного судового засідання для залучення до справи у позивача оригіналу Додаткової угоди №5 від 29 грудня 2020 року до договору № 28-04.15 від 02.04.2015.

Ухвалою суду від 30.08.2021 було продовжено строк розгляду справи в підготовчому засіданні на 30 днів та призначено судове засідання на 13.09.2021 о 12:00 год.

До суду 07.09.2021 позивачем надані свої пояснення стосовно клопотання відповідача щодо призначення у справі почеркознавчої експертизи підпису замовника на додатковій угоді №5 до договору №28-04.15 від 02.04.2015 в яких зазначив про недоцільність її проведення оскільки додатковою угодою №6 строк позовної давності був продовжений до 30.06.2021 в зв`язку із чим проведення експертизи підпису замовника в додатковій угоді №5 не може призвести до правових наслідків визнання додаткової угоди недійсною та в подальшому посилання відповідача на порушення строків позовної давності для стягнення суми заборгованості за договором №28-04.15 на виконання проектних робіт по програмі АКРК-2 наземний комплекс від 02.04.2015.

До суду 10.09.2021 позивач надав заяву про уточнення суми судових витрат в якій просить суд стягнути з відповідача:

- 11 299,51 грн. витрат по оплаті судового збору;

- 113,00 грн. комісії банку за перерахування коштів;

- 18 000,000 грн. витрат на правову допомогу;

- 180,00 грн. комісії банку за перерахування коштів.

У підготовчому засіданні 13.09.2021 оголошувалась перерва на 04.10.2021 о 11:30 год.

До суду 04.10.2021 відповідачем подана заява про відмову від клопотання про проведення почеркознавчої експертизи у справі, оскільки відплата така необхідність.

Ухвалою суду від 04.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 02.11.2021 о 10:00год.

До суду 02.11.2021 відповідачем подана заява про зупинення провадження по справі на строк до закінчення розгляду кримінальної справи №0000570 яка була відкрита 04.10.2021 за фактом підробки додаткової угоди №5 до договору №28-04.15 від 02.04.2015.

Також відповідач звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності оскільки додаткова угода №5 не підписувалась у зв`язку з чим відповідач вважає, що на момент підписання додаткової угоди№6 позовна давність вже сплила. Відповідач вважає, що оскільки предметом вищезазначеної додаткової угоди є продовження терміну позовної давності, а як випливає з доказів по справі на момент підписання угоди №6 позовна давність вже сплила.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 02.11.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши в судових засіданнях представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "КБ Промпроект" (далі - виконавець, позивач) та Державним підприємством "Дніпровський проектний інститут" (далі - замовник, відповідач) 02.04.2015 укладено договір №28-04.15 на виконання проектних робіт по програмі АКРК-2 наземний комплекс (далі - договір) відповідно до пункту 1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати розробку робочої конструкторської документації (далі - РКД) "Система збору та нейтралізації парів і промстоків станції нейтралізації" в рамках виконання робіт по програмі АКРК-2. Результатом виконання такої роботи є науково-технічна продукція (далі - НТП).

Підстава - лист-заказ ДП "ДПІ" вих.№КБЮ/НК-БГИ/590 від 14.11.2014 (п.1.2 договору).

Відповідно до п.1.3 договору робота виконується згідно з "Технічним завданням (далі - ТЗ) на розробку системи збору та нейтралізації парів і промстоків станції нейтралізації" вих. ДП "ДПІ" б/н по електронній пошті від 03.02.2015 №SLS YZH SPS 080 02, з врахуванням зауважень до нього виконавця вих. ТОВ "КБ Промпроект" б/н по електронній пошті від 24.02.2015. Обсяги виконуємих робіт, обсяги розробленої НТП в рамках договору та термін виконання роботи визначаються: - даним договором; - ТЗ; - затвердженим ДП "КБ "Південне" Переліком РКД, що підлягає поставці по договору; - протоколом технічної наради від 21.01.2015.

Згідно з п.3.1 договору тверда фіксована ціна договору складає 1 303 333,33 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) складає - 260 666,67 грн., разом складає - 1 564 000,00 грн.

Розрахунки між сторонами проводяться згідно з графіком проміжних платежів (Додаток №8) при умові надходження відповідних коштів від Генерального замовника (ДП "КБ"Південне") (п.4.1 договору).

Остаточні розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом 10 банківських днів після підписання акту здачі-приймання робіт при умові підписання акту щздачі-приймання робіт, складеному ДП "ДПІ", Генеральним замовником (ДП "КБ "Південне") та надходження відповідних коштів від генерального замовника (п.4.4. договору).

Відповідно до п.5.1 договору термін виконання роботи визначається календарним планом робіт (Додаток №1).

По звершенню виконання роботи за договором, виконавець поставляє замовнику НТП, створену при виконанні роботи, в обсязі згідно з відповідним переліком. Терміни поставки НТП визначені в календарному плані робі (п.5.3 договору).

Приймання НТП здійснюється відповідно до вимог ТЗ №SLS YZH SPS 080 02 вих.ДП "ДПІ" б/н по електронній пошті від 03.02.2015 (Додаток №4), з врахуванням Додатків №№ 5, 6, 7 та вимог, викладених в п.п. 13.5, 13.6, 13.7, 13.8 договору (п.6.1 договору).

Акт здачі-приймання робіт за виконану роботу в цілому виконавець надає замовнику одночасно з відповідною НТП, що підлягає поставці (п.6.2 договору).

Замовник за прострочення в оплаті продукції сплачує виконавцю, за вимогою останнього, пеню у розмірі 0,1 відсотка, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачувалась пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. При цьому розмір пені не може перевищувати 15 відсотків від суми простроченого платежу (п.8.3.1 договору).

Договір набуває чинності з дня підписання і діє до виконання взаємних зобов`язань сторонами. Закінчення строку дії договору не звільняє від повного виконання сторонами передбачених ним зобов`язань (п.12.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 05.08.2015 сторони погодили, що додаткова угода №1 від 05.08.2015 та додаток №1 до неї є невід`ємною частиною договору №28-04.15 від 02.04.2015.

Додатком №1 до додаткової угоди №1 Календарний план робіт сторони встановили термін виконання з 01.04.2015 по 30.03.2016.

Додатковою угодою №2 від 11.03.2019 сторони узгодили доповнити договір пунктом 12.3 виклавши його в наступній редакції: п.12.3 Керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України сторони дійшли згоди про продовження терміну позовної давності до 31 липня 2020 року.

Додатковою угодою №3 від 08.07.2020 сторони узгодили викласти п.12.3 в наступній редакції: п.12.3 Керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України сторони дійшли згоди про продовження терміну позовної давності до 30 жовтня 2020 року.

Додатковою угодою №4 від 12.10.2020 сторони узгодили викласти п.12.3 в наступній редакції: п.12.3 Керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України сторони дійшли згоди про продовження терміну позовної давності до 31 грудня 2020 року.

Додатковою угодою №5 від 29.12.2020 сторони узгодили викласти п.12.3 в наступній редакції: п.12.3 Керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України сторони дійшли згоди про продовження терміну позовної давності до 31 березня 2021 року.

Додатковою угодою №6 від 29.03.2021 сторони узгодили викласти п.12.3 в наступній редакції: п.12.3 Керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України сторони дійшли згоди про продовження терміну позовної давності до 30 червня 2021 року.

На виконання умов договору між сторонами складено Акт №1 від 30.03.2016 здачі-приймання проектної документації відповідно до якого проектна документація задовольняє умовам договору, належним чином оформлена та передана замовнику накладними №РКД8/1 від 22.02.2016 (паперовий варіант), №РКД8/2 від 16.02.2016 (електронний варіант). Договірна ціна згідно договору складає: 1 303 333,33 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 260 666,67 грн., всього - 1 564 000,00 грн. Загальна сума авансу, перерахована на виконання роботи складає: 891 480,00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 178 296,00 грн., всього - 1 069 776,00 грн. До перерахування належить: 411 853,33 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 82 370,67 грн., всього - 494 224,00 грн. Акт підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач 09.07.2020 частково здійснив оплату боргу на суму 100 000,00 грн., що підтверджується банківському випискою. Несплата відповідачем залишку боргу у сумі 394 224,00 грн. й стала причиною виникнення спору. Також позивачем внаслідок не сплати відповідачем суми основного боргу просить стягнути 74 133,60 грн. пені, 211 435,45 грн. інфляційних втрат та 73 507,60 грн. 3% річних.

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині повного та своєчасного розрахунку за надані проектні роботи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з частиною 1 статті 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

Пунктом 1 частини 1 статті 889 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

За частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки відповідач не надав доказів сплати існуючої заборгованості за надані послуги, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 394 224,00 грн. боргу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати отриманих послуг підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 Цивільного кодексу України надає право позивачу на нарахування 3% річних та інфляційних втрат за таке прострочення.

Розглянувши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що їх здійснено правильно. Суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача 211 435,45 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2016 року по травень 2021 року та 73 507,60 грн. 3% річних за період з 27.04.2016 по 22.06.2021.

Щодо позовних вимог про стягнення 74 133,60 грн. пені за період з 27.04.2016 по 26.10.2016 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За змістом ст.ст. 549, 551 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п.8.3.1 договору замовник за прострочення в оплаті продукції сплачує виконавцю, за вимогою останнього, пеню у розмірі 0,1 відсотка, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачувалась пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. При цьому розмір пені не може перевищувати 15 відсотків від суми простроченого платежу (п.8.3.1 договору).

Позивач заявив до стягнення пеню у сумі 74 133,60 грн. за період з 27.04.2016 по 26.10.2016.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що розрахунок здійснено правильно. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 74 133,60 грн. пені підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про призначення експертизи суду зазначає, що внаслідок відмови відповідача від заявленого клопотання вказане клопотання залишене без розгляду.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду кримінальної справи суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом наведеної норми процесуального права підставою для зупинення провадження у господарській справі є сукупність таких складових як розгляд іншої справи іншим судом, пов`язаність цієї іншої судової справи з даною господарською справою та об`єктивна неможливість розгляду останньої до вирішення судом зазначеної іншої справи.

При цьому, пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду даної справи.

При цьому, наявність одразу обох цих обставин може бути достатньою процесуальною підставою для застосування ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає, що в даній справі існує об`єктивна можливість за наявними у справі доказами встановити факти та оцінити обставини, що входять до предмету доказування у даній справі, а тому з огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду кримінальної справи не підлягає задоволенню.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 20.03.2020 № 242, від 25.03.2020 № 239, від 29.03.2020 № 241, від 02.04.2020 № 255, від 08.04.2020 № 262, від 15.04.2020 № 284, від 22.04.2020 № 291, від 29.04.2020 № 313, від 04.05.2020 № 332) установлено з 12 березня 2020 року до 11 травня 2020 року на всій території України карантин. В подальшому дію карантину подовжено на період з 01.08.2020 до 19.12.2020, з 19.12.2020 до 31.12.2021 (постанови КМУ від 22.07.2020 № 641, від 09.12.2020 № 1236).

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Таким чином, з огляду на приписи статей 257, 258, 259, 549, пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та встановлені судом обставини, дату звернення позивача із даним позовом до суду - 25.06.2021 та періоду нарахування позивачем до стягнення коштів, строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин справи, які підтверджені належними доказами, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у сумі 11 299,51грн. покладаються на відповідача.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 113,00 грн. комісії банку за перерахування коштів, 18 000,000 грн. витрат на правову допомогу та 180,00 грн. комісії банку за перерахування коштів.

До витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18 000,00 грн. до яких увійшли:

1) вивчення наявних документів клієнта, встановлення фактів, які мають значення по справі, правовий аналіз - 1 200,00 грн.;

2) аналіз судової практики за категорією справ, аналогічною справі клієнта, підбір нормативно-правових документів по справі - 500,00 грн.;

3) підготовка процесуальних документів - 6 300,00 грн.;

4) представництво інтересів клієнта в суді - 10 000,00 грн.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката позивачем надані:

- копія договору 20072021 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 20.07.2021;

- копію договору про надання послуг №20072021-1 від 06.08.2021;

- копію ордеру серія АЕ№1042733 від 06.08.2021;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП№4398 від 05.07.2019;

- копію рахунку-фактура на оплату наданих послуг №20072021 від 20.07.2021;

- копію акту приймання-передачі наданих послуг №20072021/1 від 02.09.2021.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Слід відзначити, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

За таких обставин, враховуючи, що договори про надання правової допомоги укладі вже після відкриття провадження у справі №904/6137/21 у зв`язку з чим підготовка процесуальних документів (клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, пояснення щодо клопотання про призначення експертизи, заяви про уточнення суми судових витрат) у сумі 6 300,00 грн. є явно завищеною. Таким чином враховуючи вартість та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, суд оцінив витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення документів та підготовку процесуальних документів як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Крім того, вимоги адвоката про стягнення комісії банку по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 113,00 грн. та по сплаті послуг за правову допомогу розмірі 180,00 грн. є безпідставною, оскільки не входить до складу судових витрат передбачених ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а тому стягненню не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.09.2020 у справі №910/11079/17.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на відповідача, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 9 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 11 299,51 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 129, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КБ Промпроект" до Державного підприємства "Дніпровський проектний інститут" про стягнення 394 224,00 грн. заборгованості за виконану роботу, 74 133,60 грн. пені, 211 435,45 грн. інфляційних втрат, 73 507,60 грн. 3% річних задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Дніпровський проектний інститут" (49008, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Театральна, буд. 6, ідентифікаційний код 14313369) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КБ Промпроект" (84601, Донецька область, м. Горлівка, проспект Леніна, буд. 37, кв. 3, ідентифікаційний код 36029003) 394 224,00 грн. заборгованості за виконану роботу, 74 133,60 грн. пені, 211 435,45 грн. інфляційних втрат, 73 507,60 грн. 3% річних, витрати по сплаті судового збору 11 299,51 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 11.11.2021.

Суддя Е.М. Бондарєв