ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1814/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 14.09.2021 року, м. Одеса, суддя Желєзна С.П., повний текст рішення складено та підписано 14.09.2021 року

у справі № 916/1814/21

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків №№3, 3а, 3б по провулку Дунаєва, м. Одеса

про стягнення 6 423 грн. 26 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У червні 2021 року Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Сімекс», м.Одеса в якій просило суд стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Сімекс», м. Одеса на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ збитки у розмірі 6 423 грн. 26 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що, всупереч умовам укладеного між сторонами договору постачання природного газу від 10.10.2018 року № 7247/18-ТЕ-23, відповідач порушив взяті на себе господарські зобов`язання шляхом перевищення підтвердженого обсягу отриманого природного газу у травні 2019 року на 1,357 тис. куб. м., ніж було узгоджено між сторонами відповідно до п. 2.1 договору, у редакції додаткової угоди від 22.04.2019 року №9, що і стало підставою для нарахування позивачем суми збитків у зазначеному вище розмірі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.09.2021 року у справі №916/1814/21 у позовних вимогах Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Сімекс, м.Одеса відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем під час розгляду справи №916/1814/21 не було надано суду жодного доказу на підтвердження понесення ним збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених неналежним виконанням Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Сімекс, м.Одеса зобов`язань за договором постачання природного газу від 10.10.2018 року №7247/18-ТЕ-23.

Місцевий господарський суд, відмовляючи позивачу, зазначив в оскаржуваному рішенні, що право на відшкодування збитків, визначене у договорі або нормативному акті не тягне за собою автоматичне або безумовне їх стягнення, а позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між наявністю факту споживання відповідачем природного газу у більшому об`ємі, ніж погоджений, і понесеними у зв`язку з цим збитками.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 14.09.2021 року у справі № 916/1814/21 скасувати у повному обсязі, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Сімекс, м.Одеса про стягнення збитків у зазначеному вище розмірі задовольнити у повному обсязі, а також відшкодувати скаржнику за рахунок відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, посилаючись на вимоги ст. 9, 11 Цивільного кодексу України та принципи свободи договору зазначає, що відносини у сфері використання природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до Цивільного та Господарського кодексів України, та незалежно від того, що загальні правила відшкодування збитків викладені в положеннях вказаних вище кодексів України, порядок відшкодування збитків, завданих суб`єктам ринку природного газу у правовідносинах між постачальниками та споживачами природного газу імперативно регулюються лише Розділом VI Правил постачання природного газу, застосування яких є обов`язковим до даного виду правовідносин.

З огляду на зазначене, на думку апелянта, у останнього є підстави на відшкодування збитків відповідачем, оскільки, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за відповідною формулою.

При цьому, скаржник зазначив, що його збитки доведені актами приймання-передачі природного газу, із яких вбачається споживання природного газу у обсязі більшому від замовленого, протиправна поведінка заподіювача збитків полягає у бездіяльності відповідача щодо не виконання обов`язку самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим договором - фактичного споживання обсягів природного газу. Також, як вказує позивач, у результаті бездіяльності відповідача нанесено збитки позивачу у сумі 6 423 грн. 26 коп., розраховані відповідно до порядку розрахунку та відшкодування таких збитків, визначених пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (постанова НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496).

Отже, Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, посилаючись на низку рішень господарських апеляційних судів, зазначає, що його позовні вимоги про стягнення збитків у зазначеному вище розмірі були доведеними належними та допустимими доказами, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 року за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 14.09.2021 року (суддя Желєзна С.П.) у справі №916/1814/21 відкрито апеляційне провадження, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.09.2021 року у справі № 916/1814/21 скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

10.10.2018 року між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ (постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків «Сімекс», м. Одеса (споживач) було укладено договір постачання природного газу №7247/18-ТЕ-23, відповідно до умов п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору. Природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктом 1.4. договору визначено, що за договором може бути поставлено природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД ) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України на митну територію України.

Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 4000 куб. м. (п. 2.1. договору).

Пунктом 2.4. договору визначено, що допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного періоду постачання газу в розмірі +/- 5% від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінації) без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу за п. 3.7. договору вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному періоді постачання газу.

Умовами п. 3.1. договору передбачено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Споживання підтвердженого обсягу природного газу протягом періоду постачання здійснюється, як правило, рівномірно, виходячи з добової норми. Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в періоді постачання має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання (п. 3.6. договору).

Приймання передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.7. договору).

Пунктом 5.1. договору між сторонами узгоджено, що ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за договором, встановлюється Положенням.

Ціна за 1000 куб. м. газу на дату укладання договору становить 4 942 грн., крім того, податок на додану вартість 20%. Усього до сплати разом з ПДВ 5930 грн. 40 коп.

За умовами п. 8.9. договору, збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених законодавством.

Сторони погодили такий порядок внесення змін до договору: 1) усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до договору та підписується уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абзаці першому п. 2.3., пунктами 11.4. та 11.5. договору (п. 11.3. договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року до 17 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Вказаний договір підписано належним чином та скріплено печатками сторін.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі уклали між собою додаткові угоди, якими внесено зміни до договору постачання природного газу від 10.10.2018 року №7247/18-ТЕ-23.

Зокрема, додатковими угодами від 26.10.2018 року №1, від 27.10.2017 року №2, від 07.11.2018 року №3 внесено зміни до договору постачання природного газу щодо кількості та порядку та умов передачі природного газу, а також щодо строку дії договору.

30.11.2018 року постачальником та споживачем було укладено додаткову угоду №4 до договору постачання природного газу від 10.10.2018 року №7247/18-ТЕ-23, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди викласти розділи 1-12 договору у новій редакції.

Відповідно до п. 2.1., 3.1., 3.8. договору постачання природного газу від 10.10.2018 року №7247/18-ТЕ-23 постачальник передає споживачу з 01.10.2018 року по 30.04.2019 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом, визначеним умовами договору. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану із правом власності на природний газ. Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За вимогами п. 3.11. споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Пунктом 3.13 договору постачання природного газу від 10.10.2018 року №7247/18-ТЕ-23 сторони узгодили між собою, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору; Ц- ціна природного газу за цим договором; К- коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

За умовами п. 5.1 спірного договору визначено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за звітним місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 5.7 договору постачання природного газу від 10.10.2018 року №7247/18-ТЕ-23 відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Підпунктом 4 п. 6.3. договору, сторони погодили, що постачальник має право вимагати від споживача відшкодування постачальнику збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1. договору, у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених. Збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначеними договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 11.2 договору постачання природного газу від 10.10.2018 року №7247/18-ТЕ-23 пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2 підп. 3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. 5 підп. 5 п. 6.2, підп. 8 п. 6.2, підп. 4 п. 6.3, абз. 3 підп. 2 п. 6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється не електронну адресу споживача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті постачальника.

Вказана вище додаткова угода підписана сторонами та скріплена їх печатками без зауважень та застережень.

18.03.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №5 до спірного договору постачання природного газу, відповідно до умов якої сторони погодили, що, зокрема, пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2 підп. 3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. 5 підп. 5 п. 6.2, підп. 8 п. 6.2, підп. 4 п. 6.3, абз. 3 підп. 2 п. 6.4 застосовуються сторонами з 01.03.2019 року.

Шляхом підписання додаткових №6 від 20.03.2019 року, №7 від 29.03.2019 року, №8 від 19.04.2019 року, №9 від 22.04.2019 року, №10 від 23.05.2019 року, №11 від 24.06.2019 року, №12 від 24.06.2019 року, №13 від 25.07.2019 року, №14 від 25.07.2019 року, №15 від 30.08.2019 року, №16 від 12.09.2019 року сторонами було неодноразово змінено п. 2.1. договору «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу»; назву сторони договору з «Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», «ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на «Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»; п. 11.1. «Строк дії договору»; п. 3.1. «Порядок та умови передачі природного газу»; розділ 4 «Ціна природного газу»; пп. 1 п. 6.2 «Права та обов`язки сторін»; п. 9.3. «Порядок розв`язання спорів»; п. 11.1. «Строк дії договору».

На виконання вказаного вище договору постачання природного газу від 10.10.2018 року №7247/18-ТЕ-23 та додаткових угод до нього, позивачем в період з 31.10.2018 року по 30.09.2019 року було поставлено природний газ на загальну суму 1931182 грн. 51 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання передачі природного газу від 31.10.2018 року, 30.11.2018 року, 31.12.2018 року, 31.01.2019 року, 28.02.2019 року, 31.03.2019 року, 30.04.2019 року, 31.05.2019 року, 30.06.2019 року, 31.07.2019 року, 31.08.2019 року, 30.09.2019 року.

Вказані вище акти підписано та скріплено печатками сторін без застережень та зауважень.

Із сальдо Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Сімекс», м. Одеса, у період з 01.10.2018 року по 30.04.2021 року, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що станом на 30.04.2021 року, відповідачем у повному обсязі виконано господарські зобов`язання за спірним договором постачання природного газу та сплачено у повному обсязі позивачу за поставлений газ у розмірі 1931182 грн. 51 коп.

Також, відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений газ підтверджується випискою по фінансовим операціям Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Сімекс», м. Одеса, у період з 01.10.2018 року по 30.04.2021 року.

03.02.2020 року за вих. №26-94-20 та 26-89-20 позивачем на ім`я відповідача було складено акти претензії на суму 4877 грн. 06 коп. та 1546 грн. 20 коп. відповідно, згідно до яких «Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ вимагало від Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Сімекс», м.Одеса сплати збитків у зазначеному вище розмірі на рахунок позивача.

Зі списку пріоритетних згрупованих внутрішніх листів від 10.02.2020 року та від 25.08.2020 року вбачається, що вказані вище претензії мали направлятись Об`єднанню співвласників багатоквартирних будинків «Сімекс», м. Одеса.

З опису вкладення у цінний лист з повідомленням за №500 вбачається, що на адресу відповідача було направлено листи №26-94-20 та №26-89-20 від 03.02.2020 року 20.02.2014 року, про що свідчить відбиток поштового штемпелю.

Також, з опису вкладення у цінний лист з повідомленням за №816 вбачається, що на адресу відповідача було направлено листи №26-94-20 та №26-89-20 від 03.02.2020 року 26.02.2014 року, про що свідчить відбиток поштового штемпелю.

З поштового конверту про направлення кореспонденції на адресу відповідача також вбачається, що останній було направлено відповідачу 25.02.2018 року, про що свідчить також відбиток поштового штемпелю, при цьому останнє повернуто відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Про направлення поштової кореспонденції також свідчать поштові накладні від 10.02.2020 року з №500, від 26.08.2020 року № 816 та копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за тим же номером. Доказів щодо отримання відповідачем від позивача поштової кореспонденції матеріали справи не містять.

Крім зазначеного вище, матеріали справи містять здійснений позивачем розрахунок суми збитків, яка підлягає відшкодуванню відповідачем за перевищення обсягів спожитого природного газу та яка складає: за травень 2019 року 4877 грн. 06 коп. та за червень 2019 року 1546 грн. 20 коп.

Інших належних та допустимих доказів щодо завданих Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ відповідачем збитків у зв`язку із неналежним виконанням останнім своїх господарських зобов`язань за спірним договором постачання природного газу, матеріали справи не містять.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є встановлення наявності або відсутності підстав для стягнення з Об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків №№3, 3а, 3б по провулку Дунаєва, м. Одеса на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ суми нарахованих збитків у розмірі 6 423 грн. 26 коп. у зв`язку із перевищенням відповідачем обсягів спожитого природного газу у травні, червні 2019 року.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з аргументами, викладеними скаржником в апеляційній скарзі та прийняв аргументи, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

За ст. 9 Цивільного кодексу України до врегулювання відносин у сферах господарювання, використання природних ресурсів, охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин застосовуються норми, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Норма ст. 611 Цивільного кодексу України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

За вимогами ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання регулюється нормою ст. 623 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Крім того, ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Вказана вище стаття кореспондується з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, яка визначає, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

При цьому, законодавцем також визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 Господарського процесуального кодексу України).

Так, судом першої та апеляційної інстанцій встановлено та сторонами не оспорюється, що на виконання умов спірного договору постачання природного газу від 10.10.2018 року №№7247/18-ТЕ-23 разом з додатковими угодами до нього, позивачем було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 1931182 грн. 51 коп., за який відповідач розрахувався у повному обсязі, що підтверджується сальдо Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Сімекс», м. Одеса, у період з 01.10.2018 року по 30.04.2021 року та випискою по фінансовим операціям Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Сімекс», м. Одеса, у період з 01.10.2018 року по 30.04.2021 року.

Тобто, відповідач зобов`язання за спірним договором постачання природного газу щодо оплати за поставлений природний газ виконав належним чином, натомість підставою для звернення позивача з позовом до Господарського суду Одеської області про стягнення збитків стало те, що у травні та червні 2019 року Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Сімекс», м. Одеса фактично спожило природний газ в обсязі більшому, ніж було узгоджено між сторонами п. 3.13. договору на 1,357 тис. куб. м. та 0,464 тис. куб. м. відповідно, у зв`язку із чим, «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ нарахувала відповідачу до відшкодування збитки у розмірі 4877 грн. 06 коп. та 1546 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі позивач наполягає на тому, що вказані порушення є підставою для стягнення з відповідача збитків за умовами п. 3.31. договору в редакції додаткової угоди №4 від 30.11.2018 року у зазначеному вище розмірі.

Також заявник посилається на спеціальні нормативно-правові акти Закон України "Про ринок природного газу", Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496 (далі Правила), зазначаючи, що Правилами також передбачено право постачальника вимагати відшкодування збитків споживачем у разі якщо останній не дотримався встановленого сторонами обсягу споживання природного газу, а також те, що відносини у сфері використання природного газу регулюються вказаним вище Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до Цивільного та Господарського кодексів України.

Надаючи оцінку вказаним аргументам, колегія суддів зазначає наступне.

Як було зазначено колегією суддів вище за текстом, нормами ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір яких доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. При цьому, під збитками, в силу положень Цивільного кодексу України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У поєднанні із зазначеними вище нормами, саме положення ст. 225 Господарського кодексу України конкретизують, що саме належить до складу збитків: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Відповідно до ч. 5 ст. 225 Господарського кодексу України, сторони господарського зобов`язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов`язання чи строків порушення зобов`язання сторонами.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності.

При цьому, позивачу слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Крім того, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17.

Таким чином, доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню останнім перед судом.

Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 розділу VI Правил (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на які посилається позивач, відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період; якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою (яку наведено у вказаному пункті).

Тобто, у вищевказаних спеціальних нормах Правил дійсно передбачено відшкодування збитків у разі недотримання споживачем погодженого обсягу споживання газу.

Разом з тим, як вбачається із вказаних норм, у них йдеться про право постачальника вимагати від споживача відшкодування збитків що узгоджується з вищенаведеними нормами цивільного та господарського законодавства, якими врегульовано відшкодування збитків.

Але, положень, з яких би вбачалося, що вищевказані загальні норми цивільного та господарського законодавства не підлягають застосуванню і що наявність підстав для відшкодування збитків не підлягає доведенню не містять ані Закон України "Про ринок природного газу", ані Правила, ані умови укладеного між сторонами договору з додатками до нього.

Крім того, п. 3.13 спірного договору постачання природного газу в редакції додаткової угоди до нього від30.112.2018 року №4 та підпункти 1, 2 пункту 1 розділу VI Правил передбачають можливість відшкодування збитків споживачем. Проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків, оскільки вказане право на стягнення збитків з споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Вказане вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо розгляду спору в подібних правовідносинах, викладеною в постанові від 25.08.2021 року у справі № 911/3215/20, в якій суд касаційної інстанції зазначив про правомірність відмови у стягненні збитків за недотримання споживачем підтверджених обсягів природного газу - оскільки позивачем не доведено наявності з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення.

Аналогічної позиції Верховний Суд дотримався у постанові від 21.09.2021 року у справі № 904/6992/20.

Таким чином, з огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що погодження сторонами в договорі порядку визначення розміру збитків не звільняє від обов`язку кредитора довести повний склад цивільного правопорушення як підстави для застосування такої форми майнової відповідності, як відшкодування збитків. У зв`язку з цим кредитор повинен був довести: протиправність поведінки (порушення умов договору); наявність збитку; причинний зв`язок; вину.

Так, в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що його збитки доведені актами приймання-передачі природного газу із яких вбачається споживання природного газу у обсязі більшому від замовленого, протиправна поведінка заподіювача збитків полягає у бездіяльності відповідача щодо не виконання обов`язку самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим договором - фактичного споживання обсягів природного газу. Також, як вказує позивач, у результаті бездіяльності відповідача нанесено збитки позивачу у сумі 6 423 грн. 26 коп., розраховані відповідно до порядку розрахунку та відшкодування таких збитків визначених пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (постанова НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496).

Колегія суддів не приймає до уваги вказане твердження позивача з огляду на те, останнім ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не доведено, в чому полягають збитки Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ за спірний період, не надано доказів на підтвердження факту понесених ним збитків, спричинених порушенням відповідачем виконання зобов`язань за договором, зокрема, у зв`язку з недотриманням нормативних обсягів споживання у розрахунковому періоді об`ємів природного газу, не доведено наявності втрат (зменшення майна) позивача, спричинених більшим обсягом спожитого відповідачем природного газу та наявності відповідного причинно-наслідкового зв`язку між порушенням відповідачем умов договору та зазначеними втратами.

Також, судова колегія відхиляє посилання скаржника на низку постанов апеляційних господарських судів, у яких досліджувались, в тому числі, і такі правовідносини, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не у рішеннях суду першої інстанції та постановах апеляційного суду (ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Проте, як було встановлено в ході розгляду даної справи в суді першої та апеляційної інстанцій, позивачем не доведено наявності повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність відповідача; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника), а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 6423 грн. 26 коп. не підлягає задоволенню, а отже, доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи №916/1814/21.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За вимогами ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.09.2021 року у справі № 916/1814/21 відповідає обставинам справи та вимогам закону, та підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 14.09.2021 року у справі № 916/1814/21 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 14.09.2021 року у справі № 916/1814/21 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош