ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2021 р. Справа № 910/3112/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - не з`явилися

відповідача-1 - не з`явилися

відповідача-2 - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 (повне рішення складено 23.06.2021)

у справі №910/3112/21 (суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру"

до: 1. Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

2. Державної казначейської служби України

про стягнення шкоди.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" звернулося з позовом до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої діями та бездіяльністю органів державної влади, у розмірі 270500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 у справі №826/15660/17 встановлено факти неправомірних дій і бездіяльності Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, які завдали шкоди позивачу. Вказані дії полягали у незаконному вилученні транспортних засобів, належних на праві власності Державному підприємству "Центр державного земельного кадастру". Оскільки транспортні засоби не повернуто позивачу, останній, посилаючись на ст. ст. 22, 1173 та 1174 Цивільного кодексу України, просив відшкодувати шкоду, завдану діями та бездіяльністю органів державної влади, у розмірі 270500,00 грн, що складає вартість автомобілів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 відкрито провадження у справі №910/3112/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/3112/21 у задоволенні позову Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено за умов неповного з`ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки усім обставинам справи у їх сукупності стосовно відсутності інформації про місцезнаходження транспортних засобів.

Окрім цього, на переконання скаржника, суд, маючи сумніви в обґрунтованості та правильності експертних висновків, міг у порядку ст. 99 ГПК України з власної ініціативи призначити експертизу оцінки транспортних засобів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 апеляційну скаргу у справі №910/3112/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження, зупинено дію оскаржуваного рішення, відкрито апеляційне провадження у справі №910/3112/21, призначено її до розгляду на 28.09.2021, а також встановлено відповідачам строк на подання відзивів на апеляційну скаргу п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

25.08.2021 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

До відзиву на апеляційну скаргу заявником додано нові докази, що не були предметом дослідження у суді першої інстанції, а саме копії вимоги державного виконавця №03.124/2661 від 30.06.2021 та клопотання Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про відстрочення проведення виконавчих дій №5/2648 від 11.08.2021.

Також 27.09.2021 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/4709/21 від 27.09.2021 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/3112/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 апеляційну скаргу у справі №910/3112/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 справу №910/3112/21 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Також ухвалою від 28.09.2021 задоволено клопотання позивача та відкладено розгляд справи до 26.10.2021.

До суду 25.10.2021 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У призначене засідання суду 26.10.2021 представники позивача та відповідачів не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Судом ухвалено відмовити у задоволенні клопотання Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Частиною 2 ст. 202 ГПК України встановлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

У клопотанні про відкладення зазначено, що представники Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" не можуть взяти участь у призначеному засіданні суду, оскільки перебувають у відрядженні у м. Харкові з метою необхідності впорядкування документації Харківської регіональної філії, складання передавального акту та передачі архіву і майна філії позивачу.

Апеляційний суд зазначає, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 вже було задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. Таким чином, подальше відкладення судового розгляду призведе до безпідставного затягування розгляду апеляційної скарги.

При цьому, юридична особа не обмежена у праві представництва в суді та у разі неможливості взяти участь у судовому засіданні одним чи декількома представниками має право направити у судове засідання іншу уповноважену особу, зокрема, безпосереднього керівника або особу, повноваження якої визначені статутом.

Окрім цього, суд вказує на те, що до клопотання про відкладення розгляду справи не додано жодних доказів на підтвердження доводів щодо перебування представників позивача у відрядженні.

З огляду на викладене апеляційний суд не може визнати поважними причини неявки у судове засідання представників позивача, викладені у клопотанні.

Також як було зазначено вище, разом з відзивом на апеляційну скаргу відповідач-1 на спростування доводів позивача подав нові докази, що не були предметом дослідження у суді першої інстанції, а саме копії вимоги державного виконавця №03.124/2661 від 30.06.2021 та клопотання Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про відстрочення проведення виконавчих дій №5/2648 від 11.08.2021.

Апеляційний суд, проаналізувавши приписи процесуального законодавства, приходить до висновку про відсутність підстав для долучення до матеріалів справи нових доказів з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частиною 8 ст. 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц).

Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 913/317/18, 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012 та 16.07.2020 у справі №908/2828/19).

Разом з цим, долучені до відзиву на апеляційну скаргу копії вимоги державного виконавця №03.124/2661 від 30.06.2021 та клопотання Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про відстрочення проведення виконавчих дій №5/2648 від 11.08.2021 сформовані вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду. Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, так як наведені у них обставини не були відомі суду та учасникам справи на момент розгляду справи в суді першої інстанції, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.

За вказаних обставин, колегія суддів не приймає до розгляду подані відповідачем-1 докази, оскільки такі докази подані з порушення встановленого процесуального строку та створені вже після ухвалення оскаржуваного рішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин даної справи убачається, що на виконанні у Івано-Франківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області перебувало виконавче провадження №47769563 з примусового виконання вимоги ДПІ у м. Івано-Франківську №Ю-12203-25у від 08.05.2015 про стягнення з Івано-Франківської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 33171,09 грн.

Під час виконавчого провадження постановою від 30.10.2015 накладено арешт на кошти боржника у межах суми стягнення у порядку ст. ст. 59 та 62 Закону України "Про виконавче провадження".

Також, під час проведення виконавчих дій державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Саюком Т.В. описано та вилучено належні позивачу автомобілі, що підтверджується актами від 19.02.2016 та від 23.02.2016.

30.06.2016 головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області винесено постанову в межах виконавчого провадження №47769563 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Після завершення виконавчого провадження позивач неодноразово звертався до Міністерства юстиції України, відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області щодо повернення вилученого майна.

Листом №04-20/464 від 06.04.2017 управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області у відповідь на звернення позивача повідомило, що згідно з матеріалами виконавчого провадження автомобілі ГАЗ 31105-101 (державний номер НОМЕР_1 ), Volkswagen Passat (державний номер НОМЕР_7), Opel Vectra (державний номер НОМЕР_8), ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_9) та ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_5) описані державним виконавцем, на торги не передавалися, не вилучалися і не реалізовувалися, автомобіль ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_5 ) не описувався. Також повідомлено, що описане майно на відповідальне зберігання прийняв ОСОБА_1 , про що розписався особисто.

Вважаючи, що посадовими особами органів державної виконавчої служби порушується його право на володіння своїм майном, позивач звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва суду за захистом порушених прав та просив визнати протиправною бездіяльність щодо неповернення автомобілів.

В межах розгляду заявленого позову постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №826/15660/17 змінено, зокрема, абзаци 1, 2 та 3 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції:

"Визнати протиправними дії Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції щодо вилучення транспортних засобів Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", а саме ГАЗ 31105-101 (державний номер НОМЕР_1), Volkswagen Passat (державний номер НОМЕР_10), Opel Vectra (державний номер НОМЕР_12), ВАЗ21043 (державний номер НОМЕР_11) та ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_5) в межах виконавчого провадження №47769563.

Визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області щодо неповернення Державному підприємству "Центр державного земельного кадастру" транспортних засобів, а саме ГАЗ 31105-101 (державний номер НОМЕР_1), Volkswagen Passat (державний номер НОМЕР_10) , Opel Vectra (державний номер НОМЕР_12), ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_11) та ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_5).

Зобов`язати Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області повернути Державному підприємству "Центр державного земельного кадастру" транспортні засоби, а саме: ГАЗ 31105-101 (державний номер НОМЕР_1), Volkswagen Passat (державний номер НОМЕР_10), Opel Vectra (державний номер НОМЕР_12), ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_11) та ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_5)".

Постановою Верховного Суду від 31.10.2019 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 у справі №826/15660/17 залишено без змін.

Звертаючись до суду з даним позовом, Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" вказувало на те, що в межах розгляду справи №826/15660/17 встановлено факти неправомірних дій та бездіяльності Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області щодо неповернення автомобілів, які завдали шкоди позивачу.

На підтвердження розміру шкоди, завданої діями та бездіяльністю Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, позивачем надано довідки з оцінки транспортних засобів від 15.12.2020, згідно з якими середня ринкова вартість транспортного засобу ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_11) становить 41640,00 грн, транспортного засобу ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_5) - 40220,00 грн, транспортного засобу ГАЗ 31105-101 (державний номер НОМЕР_1 ) - 81860,00 грн, транспортного засобу Volkswagen Passat (державний номер НОМЕР_7) - 38800,00 грн, транспортного засобу Opel Vectra (державний номер НОМЕР_8) - 67980,00 грн, що разом становить 270500,00 грн.

За наведених обставин, посилаючись на ст. 22, 1173 та 1174 Цивільного кодексу України, Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" просило відшкодувати шкоду, завдану діями та бездіяльністю органів державної влади, у розмірі 270500,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-1 зазначив про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та заподіяною шкодою. Також відповідач-1 зазначив, що станом на час розгляду справи виконавчий лист №826/15660/17, виданий 13.04.2020 Окружним адміністративним судом міста Києва, щодо повернення Державному підприємству "Центр державного земельного кадастру" автомобілів та постанова про відкриття виконавчого провадження перебувають в процесі виконання, а тому стягнення матеріальної шкоди є передчасним. Насамкінець, відповідач-1 також зазначив, що довідки на підтвердження середньої ринкової вартості транспортних засобів від 15.12.2020, підписані оцінювачем ОСОБА_2 , не є належними доказами на підтвердження розміру шкоди.

Відповідач-2, у свою чергу, у поданому відзиві зазначив, що відсутні підстави для покладення відповідальності на Державну казначейську службу України за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів, оскільки відповідач-2 не вступав у жодні правовідносини з позивачем та не може нести відповідальність за шкоду, яка завдана позивачу діями інших суб`єктів.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, вказав, що оскільки виконавчий документ щодо повернення транспортних засобів позивачу перебуває у процесі виконання, а виконавче провадження не закінчено, стягнення матеріальної шкоди є передчасним. Також суд першої інстанції відхилив як неналежні докази, надані позивачем довідки з оцінки транспортних засобів, оскільки останні не відповідають вимогам, встановленим 98 ГПК України, та в них не зазначено, що оцінювач попереджався про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

З наведеними висновками Господарського суду міста Києва щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Як було зазначено, предметом заявленого позову є відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, що полягають у вилученні транспортних засобів Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", а також щодо неповернення їх останньому, а саме: автомобілі ГАЗ 31105-101 (державний номер НОМЕР_1 ), Volkswagen Passat (державний номер НОМЕР_7), Opel Vectra (державний номер НОМЕР_8), ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_9) та ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_13).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, неправомірність дій Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, які полягають у неповерненні позивачу вилучених транспортних засобів, встановлено у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2019 та постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2019 у справі №826/15660/17, залишених без змін постановою Верховного Суду від 31.10.2019.

Разом з цим, з матеріалів справи убачається, що 24.03.2021 Івано-Франківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64875037 щодо виконання виконавчого листа №826/15660/17, виданого 13.04.2020 Окружним адміністративним судом міста Києва, про зобов`язання повернути Державному підприємству "Центр державного земельного кадастру" транспортні засоби, а саме: ГАЗ 31105-101 (державний номер НОМЕР_1), Volkswagen Passat (державний номер НОМЕР_7), Opel Vectra (державний номер НОМЕР_8), ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_11) та ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_5).

Проте, станом на час розгляду справи у суді першої інстанції виконавчий документ і зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження перебували в процесі виконання.

Також, як убачається з пояснень заступника начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №42360 від 19.05.2021, відділом здійснюються заходи щодо виявлення та повернення позивачеві транспортних засобів. При цьому, місцезнаходження транспортних засобів ВАЗ 21043 (державний номер НОМЕР_11) та ГАЗ 31105-101 (державний номер НОМЕР_1) вже було встановлено.

Окрім цього, у матеріалах справ також наявне повідомлення Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області №17561 від 08.05.2018 про вчинення кримінального правопорушення державним виконавцем Саюком Т.В. під вилучення транспортних засобів за ознаками ст. 191 Кримінального кодексу України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем). На підставі повідомлення розпочато досудове розслідування, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Однак, постановою від 20.04.2021 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В межах вказаного кримінального провадження було оголошено у розшук 4 транспортні засоби, місцезнаходження яких встановити не вдалося.

З урахуванням вищенаведених обставин, апеляційний суд зазначає про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб відповідача-1 та заподіяною шкодою. При цьому, лише після закінчення виконавчого провадження №64875037 щодо виконання виконавчого листа №826/15660/17 та вчинення усіх необхідних дій стосовно розшуку спірних транспортних засобів можливо буде встановити факт заподіяння шкоди позивачу та її імовірний розмір, а тому станом на час розгляду справи у суді першої інстанції задоволення заявленого позову було б передчасним.

Також, як було зазначено, позивачем до позовної заяви на підтвердження розміру шкоди, завданої діями та бездіяльністю відповідача-1, надано довідки з оцінки транспортних засобів від 15.12.2020, підписані оцінювачем Колбасинською О.В.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

- для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

- жодною стороною не надано висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема, через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

З системного аналізу та взаємозв`язку ч. 1 ст. 101 ГПК України і ч. 1 ст. 99 ГПК України вбачається, що у випадку якщо жодною стороною не надано висновок експерта з питань, вирішення яких має значення для справи та потребує спеціальних знань, суд призначає експертизу за власної ініціативи.

Разом з цим, п. 2 ч. 1 ст. 99 ГПК України встановлює також окрему підставу для призначення експертизи саме за клопотанням учасників справи у випадку, якщо таке клопотання обґрунтоване неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними.

Тобто, процесуальним законом на учасників справи покладається обов`язок спочатку самостійно вжити заходи для надання експертного висновку і лише у разі відсутності такої можливості, що також має бути підтверджено відповідними доказами, звертатися з клопотанням про призначення експертизи до суду.

Проте, як убачається з наданих позивачем довідок, останні не відповідають критеріям, встановленим для висновку експерта, а є лише виготовленими у довільній формі інформаційними довідками про середню ринкову вартість продажу схожих автомобілів. При цьому, у довідках, крім усього іншого, не зазначено, що оцінювач попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Тому, зазначені довідки не можуть підтверджувати дійсну вартість транспортних засобів, а отже, і розмір завданої шкоди.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, що у зв`язку з передчасним зверненням до суду та необґрунтованістю розміру понесених збитків, відсутні підстави для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру".

У поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки усім обставинам справи у їх сукупності стосовно відсутності інформації про місцезнаходження транспортних засобів.

Окрім цього, на переконання скаржника, суд, маючи сумніви в обґрунтованості та правильності експертних висновків міг у порядку ст. 99 ГПК України з власної ініціативи призначити експертизу оцінки транспортних засобів.

Проте, апеляційний суд вважає наведені доводи безпідставними, оскільки місцевим господарським судом правомірно встановлено, що позов про відшкодування шкоди, з огляду на наявність відкритого виконавчого провадження, подано передчасно, та лише після вчинення усіх необхідних виконавчих дій з приводу повернення автомобілів позивачу можливо буде встановити факт заподіяння збитків та їх розмір.

Окрім цього, як було зазначено вище, призначення судової експертизи з ініціативи суду відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України та ч. 1 ст. 99 ГПК України можливе лише у випадку, коли жодною стороною не надано висновок експерта з питань, вирішення яких має значення для справи.

З огляду на викладене колегія суддів вказує на те, що з`ясування обставин щодо ринкової вартості транспортних засобів на даний час не має значення для справи. На переконання апеляційного суду, місцевий господарський суд правомірно встановив відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб відповідача-1 та заподіяною шкодою. Тому, станом на час розгляду справи розмір заподіяної шкоди не є тією обставиною, встановлення якої має значення для правильного вирішення спору.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків суду про відмову у задоволенні позову.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/3112/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" не підлягає задоволенню.

Суд не здійснює розподіл витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/3112/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/3112/21.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 05.11.2021.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов