ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2021 р. Справа №909/1130/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Скрипчук О.С.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання: Процевич Р.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кума Трейд" б/н від 26.07.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/2536/21 від 26.07.2021)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2021 (суддя Фанда О.М., повний текст складено 05.07.2021)

у справі №909/1130/20

за позовом: Фізичної особи - підприємця Кіяшко Віти Василівни (надалі ФОП Кіяшко В.В.), с. Пнів, Надвірнянський район, Івано-Франківська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кума Трейд" (надалі ТзОВ "Кума Трейд"), м. Івано-Франківськ

про витребування майна з чужого незаконного володіння

за участю учасників справи:

від позивача: Кіяшко В.В. підприємець, Говзан М.М. адвокат

від відповідача: Белановський В.П. адвокат

ВСТАНОВИВ:

ФОП Кіяшко В.В. звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ТзОВ "Кума Трейд" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2021 у справі № 909/1130/20 позовні вимоги задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння шляхом вилучення у ТзОВ "Кума Трейд" та передачі ФОП Кіяшко В.В. майно згідно з переліком, наведеного у резолютивній частині рішення.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд встановив, що хоча доказів належним чином укладеного договору оренди нерухомого майна між сторонами матеріали справи не містять, однак розписка про отримання орендної плати від позивача, яка складена директором відповідача Адамович Т.О., свідчить про наявність фактичних орендних відносин між сторонами. Також судом встановлено, що позивач здійснював підприємницьку діяльність за адресою АДРЕСА_1 площею 50 кв.м., і за цей час було придбано та встановлено обладнання необхідне для здійснення підприємницької діяльності. А відтак, встановивши, що спірне майно, яке належить позивачу на праві власності, знаходиться у зазначеному приміщенні відповідача без належних на те правових підстав, суд визнав обґрунтованими позовні вимоги та такими, що підлягають до задоволення.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ТзОВ "Кума Трейд" подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено рішення з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не враховано, що при розгляді віндикаційного позову позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння таким майном. Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вибуття витребуваного майна з володіння позивача та факту наявності спірного майна у відповідача. А відтак, не встановивши зазначених обставин, що є необхідною умовою для застосування передбаченого ст.387 ЦК України правового механізму для відновлення порушеного права власності, суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю, на підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи письмові пояснення (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/7447/21 від 26.10.2021).

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судовому засіданні представники проти доводів апеляційної скарги заперечили в усному порядку, рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим, відтак, просять суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Встановивши обставини справи, вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

01.12.2019 між ФОП Кіяшко В.В. та ТзОВ "Кума Трейд", в особі директора Адамович Т.О., укладено договір платного користування частиною нежитлового приміщення за адресою: с. Поляниця, вул. Подина 233Б, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, площею 50 кв.м. Договір оренди укладений строком на 2 роки та 7 місяців (а.с. 15-18 том І).

01.12.2019 між сторонами підписано акт приймання-передачі орендованого майна (а.с. 19 том І).

Згідно з п.3.1 вищевказаного договору орендна плата становила 3000,00 гривень за три місяці оренди.

В матеріалах справи наявна розписка від 13.11.2019 зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 , директор фірми "Кума Трейд", отримала грошові кошти в сумі 5000 доларів США від Кіяшко В.В. та ОСОБА_2 (2500 доларів США + 2500 доларів США). Дана сума буде відмінусована від загальної суми оренди. (а.с. 20-22 том І).

Як доказ здійснення позивачем підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_1 , долучено реєстраційне посвідчення №14284 видане ГУ ДПС в Івано-Франківській області (Навірнянська ДПІ), дата реєстрації 09.12.2019, довідку про опломбування РРО, відомості про реєстрацію платника ЄСВ (а.с. 17-21 том ІІ).

Як стверджує позивач, за час здійснення фактичної підприємницької діяльності протягом перших двох місяців 2020 року до початку карантину, нею та її чоловіком були здійснені покращення в орендованому приміщенні, були проведені ремонтні роботи, придбано та встановлено обладнання, необхідне для здійснення підприємницької діяльності. Вартість обладнання, яке придбав позивач та яке станом на даний час знаходиться в спірному орендованому приміщенні (перелік зазначений у позовній заяві), складає значну суму.

На підтвердження обставин щодо належності позивачу на праві приватної власності обладнання та інших матеріальних цінностей, які є предметом спору даної справи, до матеріалів справи долучено копії документів, а саме: розписку від 02.02.2018, договір купівлі-продажу обладнання від 02.02.2018, накладні №234 та №235 від 02.02.2018, видаткові накладні №Ppз/IV-0278689 від 28.11.2019 та №Ppз/IV-0278329 від 01.12.2019, накладну від 05.12.2019, чек від 28.11.2019 та товарні чеки від 13.05.2020 і 06.12.2020 та ін. (а.с. 49-57, 69-95 т.1том І).

У зв`язку із запровадженням карантинних обмежень на території Івано-Франківської області, з березня 2020 по липень 2020 року підприємницька діяльність у вищевказаному приміщенні позивачем не здійснювалась. В подальшому після послаблення карантинних заходів підприємницька діяльність здійснювалась у вихідні та святкові дні.

За твердженням позивача, з 01.10.2020 доступу до орендованого приміщення та до свого обладнання у ОСОБА_3 не було, оскільки власницею приміщення були замінені замки на трьох вхідних дверях. В телефонній розмові ОСОБА_1 повідомила, що договір оренди приміщення вважає розірваним в односторонньому порядку, будь-яких коштів, сплачених за оренду, повертати не буде, а щодо обладнання, яке знаходиться в орендованому приміщенні, то таке належить їй, а не позивачці.

Оскільки громадянка ОСОБА_1 , перешкоджаючи здійсненню законній господарській діяльності, шляхом обману заволоділа грошовими коштами позивачки, сплаченими в рахунок майбутньої оренди нежитлового приміщення, та дороговартісним обладнанням, необхідним для здійснення підприємницької діяльності, ФОП Кіяшко В.В. звернулася до Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП у Івано-Франківській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення громадянкою ОСОБА_1 , за наслідками якої відкрито кримінальне провадження №0000064 за статтею 356 КК України та розпочато досудове розслідування (а.с. 5 том ІІ).

Таким чином, наведені вище обставини стали підставою для звернення ФОП Кіяшко В.В. до господарського суду з даним позовом.

Відповідач проти позову заперечує, стверджуючи при цьому, що позивачем у даній справі не доведено, що спірне майно передавалось позивачем саме відповідачу, а також не доведено наявність даного майна у відповідача. Крім того, відповідач заперечив факт укладення між сторонами спору договору оренди, на який позивач покликається у позовній заяві.

Враховуючи суперечливі дані щодо укладення спірного договору оренди майна, для встановлення дійсних обставин у справі, Господарським судом ухвалою від 15.02.2021 призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с. 164-165 том І).

За результатами проведеної експертизи складено Висновок експерта, яким встановлено, що підписи від імені Адамович Т.О. на спірному договорі оренди майна від 01.12.2019 та акті приймання-передачі орендованого майна до договору оренди від 01.12.2019 виконані не Адамович Т.О., а іншою особою (а.с. 216-220 том І).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України кожна особа має право на захист свого цивільного (господарського) права (законного інтересу) в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі в судовому порядку. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2021 у справі №925/642/19 звернула увагу на те, що розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

За змістом ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та право вчиняти щодо свою майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Серед способів захисту речових прав Цивільний кодекс України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387).

За положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Отже, у разі задоволення позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, що відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Водночас, предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Проте, необхідно розмежовувати захист права власності шляхом подання віндикаційного позову та невиконання чи виконання з порушенням умов договірного зобов`язання.

Наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин виключає можливість пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки передання майна в користування особі, яка зобов`язалася повернути це майно після закінчення строку, на який воно передано, але не виконує цього обов`язку, базується на умовах укладеного між сторонами договору та регулюється відповідно розділу III книги 5 ЦК України ("Окремі види зобов`язань").

Як стверджує позивачка, спірне майно вибуло з її володіння, як власника з метою здійснення підприємницької діяльності, у володіння іншої особи (відповідача), як власника приміщення, орендованого позивачкою на підставі договору оренди частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 50 кв.м. укденого 01.12.2019 між ФОП Кіяшко В.В. та ТзОВ "Кума Трейд", в особі директора Адамович Т.О.

На підтвердження зазначено, позивачем долучено до матеріалів справи розписку від 13.11.2019 про отримання коштів, які будуть зараховані в майбутні платежі по орендній платі, договір оренди майна від 01.12.2019 та акт приймання передачі орендованого майна від 01.12.2019 (а.с. 15-22 том І).

Проте, як зазначалося вище, судовою почеркознавчою експертизою встановлено, що договір оренди майна від 01.12.2019 та акт приймання передачі орендованого майна від 01.12.2019 не були підписані Адамович Т.О., яка була директором ТзОВ «Кума Трейд».

Щодо розписки від 13.11.2019 про отримання коштів (а.с.20 т.1), то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що дана розписка підтверджує факт отримання отримання певної суми грошових коштів, які не є предметом даного спору.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що предметом договору оренди майна та акту приймання-передачі орендованого майна від 01.12.2019, на які покликається позивач як доказ вибуття з його володіння спірного майна, не є майно, перераховане в позовній заяві, а є частина нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 50 кв.м.

Твердження позивача, що спірне майно було завезене і встановлено у вищезазначеному приміщенні під час перебування та здійснення підприємницької діяльності, колегія суддів оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів, які би свідчили про знаходження індивідуально визначеного майна, зазначеного в прохальній частині позовної заяви саме в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , площею 50 кв.м. суду не надано. Докази, долучені позивачем до матеріалів справи, зокрема: квитанції, видаткові накладні, чеки, рахунки, накладні (а.с.52-57, 69-95 т.1), свідчать про факт придбання останньою матеріальних цінностей, а не про знаходження їх у спірному приміщенні.

Відповідачем такий факт заперечується повністю, що підтверджується протоколом допиту свідка від 25.01.2021 (а.с. 9-11 том ІІ).

Станом на момент розгляду даної справи доказів завершення досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000064 та доказів встановлення вини ОСОБА_1 щодо заволодіння спірним майном матеріали справи не містять.

Твердження позивачки в судовому засіданні про здійснення нею оплати орендної плати по договору оренди від 01.12.2019 р., що підтверджується квитанціями (а.с.58-68 т.1) також не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки дані квитанції підтверджують факт перерахування коштів в різних сумах ОСОБА_3 або ОСОБА_3 , з призначенням платежу: переказ власних коштів. Жодного посилання у вказаних квитанцій на договір оренди від 01.12.2019 не має.

Частиною 1 ст. 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів передачі спірного майна та знаходження його у відповідача, не спростовано доводи відповідача та не надано суду вірогідних, достатніх і допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про не доведеність позивачем всіх обставин, необхідних для задоволення позову до особи, яка утримує без наявності жодної правової підстави саме те майно, яке придбане позивачем, а відтак вимога позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння до задоволення не підлягає.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апелянтом з врахуванням вищенаведених нормам права, належними та допустимими доказами підтверджено свої доводи, викладені в апеляційній скарзі.

В свою чергу позивачем не спростовано доводи апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, за результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 ГПК України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням ст.ст. 2, 13, 14 ГПК України, судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені належними і допустимими доказами, а відтак, відсутні правові підстави для їх задоволення.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд неповно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав невірну юридичну оцінку обставинам справи, в зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ТзОВ Кума Трейд задоволити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2021 у справі №909/1130/20 скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

3. Стягнути з ФОП Кіяшко В.В. ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) на користь ТзОВ "Кума Трейд" (вул. Промислова, буд. 12, м. Івано-Франківськ, 76019, код 43048323) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3405,00 грн.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви залишити за позивачем.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.

6. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст складено 03.11.2021.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.С. Скрипчук

Б.Д. Плотніцький