ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2021 р. Cправа № 902/858/15(902/277/21)

Господарський суд Вінницької області в складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Поцалюк Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали у справі

за позовом: Приватного підприємства "Хілл" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Ткачука О.В.

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кирнасівський цукровий завод"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дім цукру"

про витребування майна

в межах справи № 902/858/15

за заявою: Публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна"

до: Приватного підприємства "Хілл"

про визнання банкрутом

Представники сторін :

від Позивача: Ткачук О.В., арбітражний керуючий (ліквідатор ПП "Хілл")

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/858/15 про банкрутство ПП "Хілл".

Провадження у цій справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника.

Зокрема, ухвалою суду від 26.10.2021 року продовжено строк ліквідаційної процедури банкрута - ПП "Хілл" та повноважень арбітражного керуючого (ліквідатора) Ткачука О.В. по справі №902/858/15 - до 26.04.2022 року; призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 26.04.2022 року.

23.03.2021 року до суду від ПП "Хілл" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Ткачука О.В. надійшла позовна заява б/н від 18.03.2021 року (вх. № 01-36/242/21) до ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" про витребування майна в межах справи № 902/858/15.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/858/15(902/277/21), вказаний позов передано на розгляд судді Тісецькому С.С..

Ухвалою суду від 29.03.2021 року було відкладено вирішення питання про прийняття вказаної позовної заяви в межах справи № 902/858/15, до повернення матеріалів зазначеної справи до Господарського суду Вінницької області.

27.05.2021 року матеріали справи № 902/858/15 надійшли до Господарського суду Вінницької області.

Ухвалою суду від 31.05.2021 року призначено підготовче засідання з розгляду позовної заяви ПП "Хілл" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Ткачука О.В. б/н від 18.03.2021 року (вх.№ 01-36/242/21) до ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" про витребування майна в межах справи № 902/858/15 на 01.07.2021 року. Залучено до участі у справі з розгляду відповідної позовної заяви в межах справи № 902/858/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ "Дім цукру".

Разом з тим, ухвалою суду від 01.07.2021 року підготовче засідання з розгляду згаданої позовної заяви в межах справи № 902/858/15 було призначено на 20.09.2021 року.

В подальшому, ухвалою суду від 20.09.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/858/15(902/277/21) з розгляду вищевказаної позовної заяви в межах справи № 902/858/15 - до судового розгляду по суті на 03.11.2021 р. об 11:00 год..

При цьому, ухвалою суду від 11.10.2021 року ухвалено забезпечити участь арбітражного керуючого Ткачука О.В. у судовому засіданні по справі №902/858/15(902/277/21), призначеному на 03.11.2021 р. об 11:00 год. в режимі відеоконференції відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв'язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196.

На визначену дату в судове засідання, яке проведено в режимі відеоконференції, з'явився представник Позивача - ліквідатор ПП "Хілл". Представники Відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Також, судом встановлено, що ухвала суду від 20.09.2021 року була надіслана на юридичні адреси ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" та ТОВ "Дім цукру", а саме : вул.Новозаводська, 1, смт. Кирнасівка, Тульчинський р-н, Вінницька обл., 23652; вул.Аграрна, 120, с. Слобода-Шаргородська, Шаргородський р-н, Вінницька обл., 23505, що підтверджується реєстром поштових відправлень № 554 від 27.09.2021 року.

Крім того, вищевказана ухвала надсилалась також на електронну поштову адресу ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" - та в судовому засіданні, яке відбулось 20.09.2021 року був присутній представник Відповідача - Чоловський О.М. (директор), що підтверджується протоколом судового засідання від 20.09.2021 року по справі № 902/858/15(902/277/21).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. №475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Згідно ч. 1, п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Слід зазначити, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Також, суд звертає увагу на те, що позовна заява ПП "Хілл" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Ткачука О.В. б/н від 18.03.2021 року (вх. № 01-36/242/21) до ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" про витребування майна, надійшла до суду 23.03.2021 року, а тому у сторін було достатньо часу для надання усіх наявних доказів на підтвердження своїх доводів або заперечень з моменту призначення першого підготовчого засідання (ухвала суду від 31.05.2021 року по справі № 902/858/15(902/277/21).

Зважаючи на те, що Відповідача та Третю особу, повідомлено про дату та час розгляду вищевказаної позовної заяви по суті і забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів, суд оглянувши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 202 ГПК України для відкладення розгляду справи.

Водночас, в судовому засіданні ліквідатор боржника вказав, що немає необхідності відкладати розгляд справи по суті, так як Відповідач виклав свою процесуальну позицію у заяві від 20.09.2021 року та, зокрема, зазначив, що доказів на підтвердження обставин викладених у цій заяві Відповідачем надано не було.

Суд, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за наявної явки сторін.

В ході розгляду справи по суті, ліквідатор боржника підтримав позовні вимоги.

Суд, заслухавши пояснення ліквідатора боржника, оглянувши матеріали позовної заяви, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, встановив наступне.

За змістом поданої позовної заяви, в процесі виконання арбітражним керуючим Ткачуком О.В. повноважень ліквідатора ПП "Хілл", було встановлено, що 14.12.2017 відбувся аукціон з продажу майна банкрута, за результатами якого, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім Цукру" (надалі по тексту - "Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача") відчужено, зокрема, наступне майно:

- нежитлова будівля, загальна площа 180,7 кв.м., за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, сщ. Маркове, вул. Маркова, 1-н;

- нежитлова будівля, загальна площа 93,2 кв.м., за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, смт. Кирсанівка, вул. 50-річчя Перемоги, 5;

- нежитлова будівля, загальна площа 197,5 кв.м., за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, смт. Кирсанівка, вул. Новозаводська, 5;

- комплекс будівель та споруд, загальна площа 59 685,1 кв.м., за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, смт. Кирсанівка, вул. Новозаводська, 2;

- нежитлова будівля, загальна площа 713,6 кв.м., за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, смт. Кирсаніка, вул. Новозаводська, 1 (далі по тексту - при спільному згадуванні - "Нерухоме майно").

Водночас, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року залишеною без змін постановою Верховного суду від 18.12.2019 року у справі № 902/858/15 було визнано недійсними результати аукціону з продажу майна Банкрута - ПП "Хілл", який відбувся 14.12.2017 року, застосовано наслідки недійсності правочину, а саме: визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений за результатами аукціону з продажу майна банкрута - ПП "Хілл" у справі № 902/858/15, який відбувся 14.12.2017 року.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, ліквідатору ПП "Хілл" стало відомо, що переможець аукціону - ТОВ "Дім Цукру" відчужив нерухоме майно на користь ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" (надалі по тексту - "Відповідач") на підставі таких договорів:

- Договір купівлі-продажу, серія та номер: 1690, виданий 27.06.2019, видавник: Куранова О.О., приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу;

- Договір купівлі-продажу, серія та номер: 1691, виданий 27.06.2019, видавник: Куранова О.О., приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу;

- Договір купівлі-продажу, серія та номер: 1692, виданий 27.06.2019, видавник: Куранова О.О., приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу;

- Договір купівлі-продажу, серія та номер: 1693, виданий 27.06.2019, видавник: Куранова О.О., приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу;

- Договір купівлі-продажу, серія та номер: 2192, виданий 04.09.2019, видавник: Куранова О.О., приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу.

Поряд з цим, враховуючи визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна Банкрута - ПП "Хілл", який відбувся 14.12.2017 року, на переконання Позивача, продане майно підлягає поверненню до ліквідаційної маси банкрута.

Крім того, між ПП "Хілл" та ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" не укладалися жодні угоди (правочини), щодо майна, яке витребовується, а отже між власником та володільцем нерухомого майна не існує жодних юридичних відносин.

Також, у позові вказується, що майно, яке витребовується, вибуло з власності Банкрута поза його волею, а правочин направлений на відчуження майна боржника визнано недійсним постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року у справі № 902/858/15.

Крім того, як слідує з фактичних обставин справи, майно ПП "Хілл" вибуло із його володіння на підставі недійсного правочину та незаконно проведеного аукціону, у зв'язку з чим, договір купівлі-продажу був підписаний від ПП "Хілл" ліквідатором Василиком В.В. з ТОВ "Дім Цукру" поза межами добросовісності та законності дій ліквідатора, які були покладені на нього Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, на думку Позивача, майно Боржника вибуло з володіння власника (органу управління ПП "Хілл") поза межами його волевиявлення, а в силу закону, при цьому визначений законодавцем орган управління майном (ліквідатор Василик В.В.) діяв з порушенням тих повноважень, які йому було надано законодавцем при реалізації спірного майна з аукціону на користь ТОВ"Дім Цукру".

Таким чином, у зв'язку з недобросовісними діями ліквідатора ПП "Хілл" слідує, що майно вибуло із володіння Банкрута поза його волею, тому наявні правові підстави для застосування ст. 388 ЦКУ - витребування майна від добросовісного набувача - ТОВ "Кирнасівський цукровий завод".

З огляду на викладене, Позивач просить суд витребувати у ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" на користь ПП "Хілл" зазначене вище нерухоме майно.

Разом з тим, у поданому до суду листі директора Відповідача - Чоловського О.М. б/н від 20.09.2021 року повідомляється, що зазначене у позові нерухоме майно відсутнє через його знищення невідомими особами. На даний час проводиться інвентаризація майна з метою внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав.

Також, у листі вказано, що зазначене нерухоме майно було знищено до придбання корпоративних прав ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" новими власниками та перебування Чоловського О.М. на посаді директора Товариства у травні-червні 2021 року.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.04.2020 року у справі № 910/8264/18, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги про витребування у Відповідача нерухомого майна, яке раніше належало Позивачу - ПП "Хілл" та було продане на аукціоні за договором купівлі-продажу третій особі - ТОВ "Дім Цукру".

Підставами позовних вимог зазначено визнання недійсними судовим рішенням результатів аукціону з продажу майна ПП "Хілл", який відбувся 14.12.2017 року та визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного за результатами відповідного аукціону з продажу майна банкрута - ПП "Хілл" у справі № 902/858/15.

Як, підтверджено матеріалами справи, між ТОВ "Дім Цукру" (Продавець) та ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" (Покупець) були укладені договори купівлі-продажу, які посвідчені приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. за такими номерами : 1690 від 27.06.2019 року; 1691 від 27.06.2019 року; 1692 від 27.06.2019 року; 1693 від 27.06.2019 року; 2192 від 04.09.2019 року.

Предметом зазначених вище договорів визначено продаж Продавцем та купівлю Покупцем, належного Продавцю на праві приватної власності нерухомого майна, а саме :

- нежитлова будівля, загальною площею 180,7 кв.м., що розташована за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, сщ. Маркове, вул. Маркова, 1-н;

- нежитлова будівля, загальною площею 93,2 кв.м., що розташована за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, смт. Кирсанівка, вул. 50-річчя Перемоги, 5;

- нежитлова будівля, загальною площею 197,5 кв.м., що розташована за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, смт. Кирсанівка, вул. Новозаводська, 5;

- комплекс будівель та споруд, загальною площею 59 685,1 кв.м., що розташований за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, смт. Кирсанівка, вул. Новозаводська, 2;

- нежитлова будівля, загальною площею 713,6 кв.м., за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, смт. Кирсаніка, вул. Новозаводська, 1.

Також, пунктом 2 вказаних договорів купівлі-продажу передбачено, що документом який підтверджує право власності Продавця на відчужувані будівлі є, зокрема : Свідоцтва, видані 27.12.2017 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Мовчан В.І. за реєстровими номерами : 776, 777, 778, 779, 780.

Судом встановлено, що за змістом вищевказаних Свідоцтв, приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Мовчан В.І. відповідно до ст. 75 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та на підставі акта про передання права власності на куплене нерухоме майно від 15.12.2017 року і протоколу № 03/17 про проведення аукціону складеного ТОВ "Клірингова палата" від 14.12.2017 року, посвідчено, що ПП "Хілл" () належить на праві власності нерухоме майно, що знаходиться за вказаними вище адресами, яке придбане ТОВ "Дім Цукру" та раніше належало ПП "Хілл".

Отже, належне ПП "Хілл" нерухоме майно було куплене ТОВ "Дім Цукру" за результатами аукціону від 14.12.2017 року та в подальшому було продане останнім ТОВ "Кирнасівський цукровий завод", якому відповідне нерухоме майно наразі належить на праві власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно.

Відповідні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020 року у справі № 910/10987/18 вказано, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15.

Водночас, згідно матеріалів справи № 902/858/15, ухвалою суду від 26.06.2019 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ "Банк "Київська Русь" № 5344/16 від 27.12.2017 року про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута у справі №902/858/15 повністю.

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного суду від 18.12.2019 року у справі № 902/858/15 було скасовано ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26.06.2019 р. у справі № 902/858/15. Прийнято нове рішення. Визнано недійсними результати аукціону з продажу майна ПП "Хілл" у справі № 902/858/15, який відбувся 14.12.2017 року та застосовано наслідки недійсності результатів аукціону з продажу майна ПП "Хілл" у справі № 902/858/15, який відбувся 14.12.2017 року, а саме: визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений за результатами аукціону з продажу майна банкрута ПП "Хілл" у справі № 902/858/15 про банкрутство ПП "Хілл", який відбувся 14.12.2017 року.

Водночас, даною постановою суду апеляційної інстанції, зокрема, були встановлені такі обставини та зроблені наступні висновки.

Між ТОВ "Клірингова палата" та ліквідатором ПП "Хілл" - Василиком В.В. було укладено договір про проведення аукціону від 12.09.2017 року шляхом організації та проведення аукціонів: аукціон з продажу цілісного майнового комплексу; повторний аукціон з продажу цілісного майнового комплексу; другий повторний аукціон з продажу цілісного майнового комплексу.

15.11.2017 року ТОВ "Клірингова палата" на сайті Вищого господарського суду України здійснено публікацію оголошення про проведення другого повторного аукціону з продажу майна підприємства банкрута - ПП"Хілл" у вигляді цілісного майнового комплексу, який призначено на 14.12.2017 року о 10-00 год..

В даному оголошенні, зокрема, зазначені такі відомості : початкова вартість продажу та можливість зниження ціни на цьому аукціоні - 290 413 510, 87 грн без ПДВ. Початкова вартість повторного аукціону зменшена на 20% від початкової вартості попереднього аукціону . Під час проведення аукціону передбачена можливість зниження початкової вартості лоту на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір; кінцевий термін прийому заявок та сплата гарантійного внеску - 16 листопада 2017 року до 13-00 год. включно. Для участі у аукціоні необхідно сплатити гарантійний внесок у розмірі 10 % від початкової вартості лоту у розмірі 29 041351, 09 грн. без ПДВ що вносяться на рахунок організатора аукціону: п/р 9001 в ПАТ "Альфа банк" у м. Київ, МФО 300346, ; заяви на участь в аукціоні приймаються організатором з моменту опублікування оголошення про проведення аукціону на веб сайті Міністерства юстиції України та Вищого господарського суду України, 10-00 до 13-00 год. в робочі дні, за адресою : Київська область, м. Біла Церква, вул. Я. Мудрого, буд. 4, оф. 1; до складу цілісного майнового комплексу входять : об'єкти нерухомості, сільськогосподарська техніка, транспортні засоби, дебіторська заборгованість, корпоративні права, вимоги до третіх осіб.

Згідно розміщеного ТОВ "Клірингова палата" 18.12.2017 року на сайті ВГСУ оголошення , другий повторний аукціон з продажу майна ПП "Хілл", що був призначений на 14.12.2017 року визнано таким, що відбувся. Переможцем аукціону було придбано лот 1 - майно підприємства банкрута ПП"Хілл", що виставлявся для продажу на аукціоні у вигляді цілісного майнового комплексу, ціна продажу склала 20 328 945,83 грн без ПДВ; скарг та зауважень на адресу організатора аукціону не надходило.

14.12.2017 року між ПП "Хілл" в особі ліквідатора Василика В.В. та ТзОВ "Дім цукру" було укладено договір купівлі-продажу майна ПП "Хілл", який містить 26 додатків.

Однак, матеріали справи містять витяг з сайту судової влади України, про те що Василик В.В., як адвокат представляв інтереси ТОВ "Всеукраїнська колекторська компанія" (попередня назва ТОВ "Клірингова компанія") у справі № 380/274/14ц згідно ухвали від 07.12.2016 року (т. 30 а.с. 209 - 210).

Крім того, з матеріалів справи убачається, що попередній керівник (власник) ТОВ "Клірингова палата" - Федоркін А.В. та Василик В.В. є засновниками ТОВ "Комерційна група "Авалон". А також, Федоркін А.В. є засновником юридичної особи ТОВ "БІЛЬБАО СА", у якому Василик В.В. здійснює повноваження голови комісії з припинення (ліквідатора) вказаної юридичної особи з 29.07.2015 р., що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (т. 30, а.с. 211-222)

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що організатор аукціону - ТОВ "Клірингова палата" не відповідає критерію щодо пов'язаних осіб, оскільки є заінтересованою особою стосовно замовника аукціону - ліквідатора Василика В.В., про що свідчить наявність трудових та інших відносин між Василиком В.В. та організатором аукціону та засновником організатора аукціону.

При цьому, не зважаючи на пов'язаність ліквідатора Василика В.В. як замовника аукціону з організатором аукціону - ТОВ "Клірингова палата" ліквідатором не приймалося рішення щодо скасування протоколу попереднього арбітражного керуючого про визначення організатором аукціону ТОВ "Клірингова палата".

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення ліквідатором вимог ч. 6 ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки організатором аукціону не може бути заінтересована особа щодо замовника аукціону, а тому доводи скаржників в цій частині є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи. Натомість твердження ліквідатора щодо відсутності доказів в матеріалах справи щодо його пов'язаності з організатором аукціону спростовуються наведеними вище документами.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оголошення про проведення другого повторного аукціону з продажу майна ПП "Хілл" 14.12.2017 не відповідає вимогам ч. 1 ст. 59 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в частині відомостей про майно, що продається, а тому доводи скаржників в цій частині є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, у зв'язку з невключенням до ліквідаційної маси банкрута 53 транспортних засобів, ліквідатором не було реалізовано всі активи боржника, які у сукупності формують цілісний майновий комплекс.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ліквідатор не виносив на розгляд комітету кредиторів боржника питання погодження складу майна, яке виставлялось на продаж лотами. Отже, процедура продажу майна з аукціону окремими лотами була ліквідатором порушена.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погодилася з доводами апеляційних скарг, щодо порушень які були допущені ліквідатором та організатором торгів при проведенні другого повторного аукціону з продажу майна ПП "Хілл", а саме недотримання вимог щодо змісту оголошення про проведення другого повторного аукціону, порядку проведення аукціону, пов'язаності організатора та замовника аукціону, невключення ліквідатором до ліквідаційної маси 53 транспортних засобів, які підлягали включенню до цілісного майнового комплексу та продажу на аукціоні, що суттєво порушує права апелянтів, а тому дійшла висновку про достатність підстав для скасування ухвали Господарського суду Вінницької області від 26.06.2019 року та визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута у справі № 902/858/15 повністю, з застосуванням наслідків недійсності результатів аукціону.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, встановлені вказаною вище постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року у справі № 902/858/15 обставини щодо недійсності результатів аукціону та укладеного за його наслідками договору купівлі-продажу майна ПП "Хілл", є преюдиціальними в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України під час розгляду позовної заяви ПП "Хілл" в особі ліквідатора боржника у справі № 902/858/15(902/277/21).

Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Такий правовий висновок Великою Палатою Верховного Суду, з посиланням на висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15 - пункт 58 постанови від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (провадження №14-452цс18).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1, п. п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства", Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтями 6, 13 Конвенції, ратифікованої Верховною Радою України Законом від 17.07.1997р. № 475/97-ВР.

Приписами ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Аналогічні положення наведено у статті 208 Господарського кодексу України.

За змістом ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Стаття 387 ЦК України, передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі №488/5027/14-ц, відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі N 6-140цс14, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком Верховного Суду України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі N 6-140цс14).

Згідно правових висновків, наведених у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 року у справі № 910/3496/17, віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об'єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правоморчностей.

Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речево-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У своїй постанові від 20.02.2020 року по справі № 922/719/16, Верховний Суд вказав, що в разі, коли відчуження майна відбулося іншою особою після правочину, вчиненого боржником у підозрілий період з такою іншою особою ("кредитор" у розумінні статті 20 Закону про банкрутство) і визнаного недійсним з підстав, визначених частиною першою статті 20 Закону про банкрутство, ліквідатор боржника не позбавлений права заявити вимоги про витребування майна в останнього набувача відповідно до статті 388 ЦК України, звернення ліквідатора боржника із заявою в порядку статті 388 ЦК України є ефективним способом захисту порушених прав боржника, відповідає повноваженням ліквідатора боржника та не суперечить меті Закону про банкрутство.

Так, згідно п. 12 ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження : вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Виходячи з наведеного Верховний Суд зазначив про те, що суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що результати аукціону з продажу майна ПП "Хілл", який відбувся 14.12.2017 року та договір купівлі-продажу від 14.12.2017 року, укладений за результатами даного аукціону між ПП "Хілл" в особі ліквідатора Василика В.В. та ТОВ "Дім цукру", визнані недійсними постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року у справі № 902/858/15, в зв'язку з чим, нерухоме майно, яке перейшло за цим договором до ТОВ "Дім цукру" та в подальшому було відчужене останнім за договорами купівлі-продажу Відповідачу - ТОВ "Кирнасівський цукровий завод", підлягає витребуванню на користь законного власника - ПП "Хілл".

Зважаючи на наведені приписи законодавства та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з мотивів наведених вище.

Обґрунтованість та правомірність заявлених вимог підтверджуються наданими та дослідженими судом письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 540,00 грн, підлягають віднесенню на Відповідача згідно вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 73-79, 86, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Задоволити позов ПП "Хілл" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Ткачука О.В. б/н від 18.03.2021 року (вх. № 01-36/242/21) до ТОВ "Кирнасівський цукровий завод", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ "Дім цукру" про витребування майна у справі № 902/858/15(902/277/21) в межах справи №902/858/15, повністю.

2. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Кирнасівський цукровий завод" (вул. Новозаводська, буд. 1, смт. Кирнасівка, Тульчинський р-н, Вінницька обл., 23652; ) на користь Приватного підприємства "Хілл" (вул. Чкалова, 16-Б, смт. Крижопіль, Крижопільський р-н, Вінницька обл., 24600; ) нерухоме майно, а саме:

- нежитлова будівля, загальна площа 180,7 кв.м., за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, сщ. Маркове, вул. Маркова, 1-н, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 00;

- нежитлова будівля, загальна площа 93,2 кв.м., за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, смт. Кирсанівка, вул. 50-річчя Перемоги, 5, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 00;

- нежитлова будівля, загальна площа 197,5 кв.м., за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, смт. Кирсанівка, вул. Новозаводська, 5, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 00;

- комплекс будівель та споруд, загальна площа 59 685,1 кв.м., за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, смт. Кирсанівка, вул. Новозаводська, 2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 43;

- нежитлова будівля, загальна площа 713,6 кв.м., за адресою: Вінницька область, Тульчинський р-н, смт. Кирсанівка, вул. Новозаводська, 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 00.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кирнасівський цукровий завод" (вул. Новозаводська, буд. 1, смт. Кирнасівка, Тульчинський р-н, Вінницька обл., 23652; ) на користь Приватного підприємства "Хілл" (вул. Чкалова, 16-Б, смт. Крижопіль, Крижопільський р-н, Вінницька обл., 24600; ) 4 540,00 грн - витрат на сплату судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати рекомендованим листом згідно переліку та на відомі суду адреси електронної пошти: арбітражному керуючому (ліквідатору ПП "Хілл") Ткачуку О.В. - @mail.gov.ua, , ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" - .

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 10 листопада 2021 р.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" (вул. Новозаводська, 1, смт. Кирнасівка, Тульчинський р-н, Вінницька обл., 23652)

3 - ТОВ "Дім цукру" (вул. Аграрна, 120, с. Слобода-Шаргородська, Шаргородський р-н, Вінницька обл., 23505)