ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2021 року м.Дніпро Справа № 912/1445/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Коваль Л.А., Мороза В.Ф.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фермерського господарства "Агроекохолод" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 05.04.2021 (повний текст ухвали складено та підписано 09.04.2021, суддя Бестаченко О.Л.) у справі

за позовом приватного підприємства "Галант-Україна", в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Кноблох І.В., м. Кропивницький,

до відповідача 1: фермерського господарства "Агроекохолод", с.Підлісне, Олександрівський район, Кіровоградська область,

відповідача 2: Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Кіровоградській області, м. Кропивницький,

про визнання недійсним договору, визнання недійсним акта, скасування реєстрації, визнання недійсним і скасування рішення, зобов`язання повернути майно,

поданої в межах справи № 912/1445/17 про банкрутство приватного підприємства "Галант-Україна", м.Кропивницький

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 05.04.2021 у даній справі позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсним акт від 23.04.2015, укладений між приватним підприємством "Галант-Україна" та Фермерським господарством "Агроекохолод" на виконання умов договору генерального підряду №1/12 від 04.01.2012 про приймання - передачу об`єкту нерухомого майна (незавершене будівництво), розташованого за адресою: вулиця Квіткова, 1, село Підлісне, Олександрівського району, Кіровоградської області; визнано недійсним і скасовано рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області Смалиус В.В. про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26999330 від 11.12.2015, відповідно до якого проведена державна реєстрація права приватної власності з розміром частки 1 об`єкту нерухомого майна 05 незавершеного будівництва овочесховища з відсотком готовності 85% за адресою Кіровоградська область, Олександрівський район, село Підлісне, вул. Квіткова, будинок 1, з видачею Свідоцтва про право власності фермерському господарству "Агроекохолод"; зобов`язано фермерське господарство "Агроекохолод" повернути приватному підприємству "Галант-Україна" незавершене будівництво овочесховища (площа забудови 7086,7 кв.м.), розташованого за адресою вул. Квіткова, 1 в селі Підлісне, Олександрівського району, Кіровоградської області, а саме: прохідної, площа забудови 11,6 кв.м.; вагової, площа забудови 13,7 кв.м.; вагів, площа забудови 81 кв.м.; конденсаторів, площа забудови 21,6 кв.м.; чилера, площа забудови 8,9 кв.м.; трансформаторної, площа забудови 10,1 кв.м.; убиральні, площа забудови 3,2 кв.м.; пожежного резервуару; майданчика для відвантаження, площа забудови 526,4 кв.м.; пандуса, площа забудови 24,3 кв.м.; пандуса, площа забудови 24,3 кв.м.; ганка, площа забудови 1,7 кв.м.; ганка, площа забудови 1,7 кв.м.; вимощення, площа забудови 460 кв.м.; вимощення, площа забудови 13 880 кв.м.; бетонного майданчика, площа забудови 1989 кв.м.; огорожі, довжиною 400 п.м.; воріт, площа забудови 5 кв.м.; воріт, площа забудови 5 кв.м.; воріт, площа забудови 5 кв.м.; воріт, площа забудови 5 кв.м.; воріт, площа забудови 5 кв.м; стягнуто з фермерського господарства "Агроекохолод" на користь приватного підприємства "Галант-Україна" 2 305,20 грн судового збору; стягнуто з фермерського господарства "Агроекохолод" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Стокко" 8 068,20 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована посиланням на те, що акт приймання-передачі незавершеного будівництва від 23.04.2015 є правочином, який в свою чергу підтверджує волевиявлення сторін, а також має юридичні наслідки - факт передачі результатів робіт у формі майна. Передачі майна з актом приймання-передачі об`єкту незавершеного будівництва від 23.04.2015 відбулась під час дії арешту на все рухоме та нерухоме майно приватного підприємства "Галант-Україна", тобто правочин суперечить актами цивільного законодавства та має бути визнаний недійсним з огляду на норми ст.215 Цивільного кодексу України.

Згідно з принципом jura novit curia, враховуючи, що станом на 11.12.2015 все майно приватного приватного підприємства "Галант-Україна" знаходилось під обтяженням, акт від 23.04.2015, укладений між приватним підприємством "Галант-Україна" та Фермерським господарством "Агроекохолод" на виконання умов договору генерального підряду №1/12 від 04.01.2012 про приймання - передачу об`єкту нерухомого майна (незавершене будівництво) визнано судом недійсним, підлягає визнанню недійсним і скасуванню рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області Смалиус В.В. про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26999330 від 11.12.2015, відповідно до якого проведена державна реєстрація права приватної власності з розміром частки 1 об`єкту нерухомого майна 05 незавершеного будівництва овочесховища з відсотком готовності 85% за адресою Кіровоградська область, Олександрівський район, село Підлісне, вул.Квіткова, будинок 1, з видачею Свідоцтва про право власності фермерському господарству "Агроекохолод".

Враховуючи положення ст.216 Цивільного кодексу України, ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд зобов`язав фермерське господарство "Агроекохолод" повернути приватному підприємству "Галант-Україна" спірне незавершене будівництво.

ІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

2.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із вказаним судовим рішенням місцевого господарського суду, фермерське господарство "Агроекохолод" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду скасувати; постановити нову ухвалу, якою у задоволенні позову приватного підприємства "Галант-Україна", в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Кноблох І.В., до фермерського господарства "Агроекохолод", Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області про визнання недійсним договору, визнання недійсним акта, скасування реєстрації, визнання недійсним і скасування рішення, зобов`язання повернути майно відмовити повністю.

Аргументуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на неправильне застосування судом першої інстанції положень статей 202, 203, 215 Цивільного кодексу України.

Заявник апеляційної скарги вважає, що судом безпідставно прирівняно акт приймання- передачі об`єкта незавершеного будівництва від 23.04.2015 до правочину. Даний документ не є підставою, на якій визначене майно передається, та носить лише засвідчувальний, а не причинно-наслідковий характер.

Скаржник наголошує, що доказом укладення правочину, про визнання недійсним якого просить позивач, є договір, а не акт приймання-передачі майна, яким засвідчують сам факт передачі майна, що не є вчиненням правочину. Окремо взятий акт сам по собі не містить усіх необхідних реквізитів та умов, передбачених для правочинів, не породжує, не змінює та не припиняє правовідношення між сторонами договору. Підписанням акта приймання-передачі майна сторони фіксують факт виконання умов договору і саме договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Скаржник стверджує, що господарським судом неправильно застосовано до спірних правовідносин положення ч.1 ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, порушено принцип незворотної дії закону. Внаслідок цього судом було безпідставно збільшено процесуальний строк для звернення до господарського суду із заявою про визнання недійсним правочину боржника або ж так званий "підозрілий період" від одного до трьох років.

На думку заявника, оскільки 24.04.2019, на момент звернення позивача до господарського суду з цим позовом, діяла редакція Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", та оскільки заявлені позовні вимоги були обґрунтовані положеннями такого Закону, то суд, зважаючи на набуття чинності Кодексом України з процедур банкрутства у ході розгляду цієї справи: при застосуванні норм матеріального права - має керуватися тими нормами матеріального права, які діяли на момент звернення позивача до суду, тобто нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (зокрема, положеннями частини 1 статті 20 цього Закону); при застосуванні норм процесуального права - має керуватися тими нормами процесуального права, які діють на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (зокрема, при ухваленні судового рішення - положеннями Кодексу України з процедур банкрутства, що узгоджується з пунктом 4 "Прикінцевих та перехідних положень" цього Кодексу.

Щодо невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, скаржник вказує, що усе майно, яке передавалося за актом приймання-передачі об`єкта незавершеного будівництва від 23.04.2015, було набуте апелянтом у межах укладеного із ПП "Галант-Україна" Договору генерального підряду №1/12 від 04.01.2012. Жодної передачі майна поза межами вказаного договору між сторонами не здійснювалося. Уклавши вказаний договір сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, що спростовує твердження Позивача про його удаваність та фіктивний характер. Факт набуття апелянтом майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва є неспростовним.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді основної та похідних вимог, скаржник зазначає, що вимоги про визнання недійсним акта приймання-передачі майна, скасування державної реєстрації такого майна та його повернення є похідною вимогою від основної вимоги у справі про визнання недійсним договору генерального підряду. Такі вимоги безпосередньо та нерозривно пов`язані із основною вимогою та у випадку їх одночасного заявлення у суді повинні розглядатися судом у своїй сукупності та їхньому взаємозв`язку. Питання недійсності акта приймання-передачі є похідним від встановлення факту недійсності правочину чи незаконності рішення у зв`язку з якими було здійснено передачу майна, засвідчену актом приймання-передачі. Лише у випадку, якщо судом буде встановлено факт недійсності такого договору, оспорюваний акт приймання-передачі стає нікчемним у силу закону. Тому відмова у задоволенні основної вимоги тягне за собою відмову у задоволенні похідних від неї вимог, і навпаки, задоволення основної вимоги тягне за собою задоволення похідних від неї вимог.

Кодексом України з процедур банкрутства не передбачено можливості оспорювати майнові дії боржника.

З набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства питання щодо майна боржника, у тому числі його повернення (витребування), мало вирішуватися у формі рішення, а не ухвали.

2.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Стокко" ухвалу господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В обґрунтування своєї правової позиції товариство з обмеженою відповідальністю "Стокко" зазначає, що фермерське господарство "Агроекохолод" жодним чином не спростувало висновки Верховного Суду та Господарського суду Кіровоградської області, які зазначені у постанові від 11.11.2020 та ухвалі від 05.04.2021 та не навело обґрунтувань передання арештованого майна ПП "Галан-Україна" фермерському господарству "Агроекохолод" в період дії заборони на вчинення таких дій.

Заявник стверджує, що як вбачається із змісту оспорюваного договору акт приймання-передачі від 23.04.2015 був складений сторонами не на виконання, а в порушення умов договору генерального підряду №1/12 від 04.01.2012, оскільки складення такого акту договором не передбачено.

Зміст акту приймання-передачі від 23.04.2015 свідчить про те, що в ньому не містяться відомості про найменування та ціну робіт та матеріалів, а отже він складений в порушення вищенаведених нормативних актів і не є первинним документом, а, відтак, передання матеріалів та робіт по будівництву овочесховища від банкрута до фермерського господарства "Агроекохолод" неналежно оформлено та проведено з порушенням діючого законодавства України.

Фермерське господарство "Агроекохолод" не проводило розрахунок за отримане у банкрута майно, а тому, на думку заявника, банкрут передав майно безоплатно, що не передбачено спірним договором генерального підряду та чинним в України законодавством.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували бухгалтерське оформлення передання з балансу на баланс незавершеного будівництвом об`єкту. Такі відомості відсутні і в податковій та іншій звітності ПП "Галант-Україна", що міститься в електронному кабінеті платника податків. Таким чином, у даному випадку не йдеться про первинний бухгалтерський документ, а має місце окремий незаконний правочин, виконання якого не підтверджене матеріалами справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стокко" просить врахувати, що власник ПП "Галант-Україна" ОСОБА_1 та засноване ним та переоформлене на підставних осіб ФГ "Агроекохолод", з метою уникнути відповідальності та грошових вимог кредиторів, систематично вчиняє неправомірні дії, не виконує ухвали та вимоги суду.

Заявник вказує, що спірні договір та акт підроблені, фіктивні, складені та підписані під час розгляду справи про банкрутство колишнім директором - засновником ПП "Галант-Україна" ОСОБА_1. із використанням незаконн6о утримуваної ним печатки цього підприємства, а також шляхом підроблення підпису його зятя ОСОБА_2. - особи, яка не мала відповідних повноважень.

Ліквідатор ПП "Галант Україна" арбітражний керуючий Кноблох І.В. у поданому відзиві на апеляційну скаргу вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення - відсутні.

На думку ліквідатора, проаналізувавши акт приймання-передачі об`єкта незавершеного будівництва від 23.04.2015, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що він є правочином, який в свою чергу підтверджує волевиявлення сторін, а також має юридичні наслідки - факт передачі результатів робіт у формі майна та зміни у майновому стані сторін.

ІІІ. Апеляційне провадження

3.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Розпорядженням керівника апарату суду від 17.05.2021 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із задоволенням заяви суддів Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є. про самовідвід.

Згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 17.05.2021 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Коваль Л.А., Мороз В.Ф

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.05.2021 поновлено фермерському господарству "Агроекохолод" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 05.04.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; призначено справу до розгляду на 29.06.2021 на 11 годин 00 хвилин.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 08.06.2021 задоволено заяву про проведення судового засідання у режимі відеоконференції з Господарським судом Кіровоградської області.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 29.06.2021 розгляд справи відкладено до 17.08.2021 на 12:00 годин.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 17.08.2021 відмовлено арбітражному керуючому Кноблох І.В у задоволенні клопотання про забезпечення проведення судового засідання, призначеного на 17.08.2021 о 12:00 годин, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

17.08.2021 у судовому засіданні оголошено перерву у судовому засіданні до 14.09.2021 на 12 годин 30 хвилин.

Розпорядженням керівника апарату суду від 13.09.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Коваль Л.А. (для вирішення питання про відвід тощо).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.09.2021 для вирішення питання про відвід визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Кузнецова В.О., судді Мороз В.Ф., Вечірко І.О.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 13.09.2021 у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "СТОККО" про відвід головуючого судді Кузнецова В.О. відмовлено; передано справу для вирішення питання про відвід головуючого судді Кузнецова В.О. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2021 для вирішення питання про відвід визначено суддю Іванова О.Г.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 14.09.2021 у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "СТОККО" про відвід головуючого судді Кузнецова В.О. від розгляду справи відмовлено.

У зв`язку з перебуванням судді-доповідача Коваль Л.А. у відпустці, враховуючи принцип незмінності складу суду, розгляд справи, призначеної на 14.09.2021 не відбувся.

Розпорядженням керівника апарату суду від 21.09.2021 призначено повторний автоматизований розподілу судової справи, у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили заміну судді Коваль Л.А.

Відповідно до протоколу передачі судової справи ранішен визначеному складу суду від 21.09.2021 апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Коваль Л.А., Мороз В.Ф

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2021 призначено справу до розгляду на 27.10.2021 на 09 годин 30 хвилин.

27.10.2021 у судове засідання з`явилися арбітражний керуючий Кноблох І.В., представник ТОВ "Стокко", які надали відповідні пояснення.

Інші учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

27.10.2021 на електронну адресу апеляційного господарського суду від представника фермерського господарства "Агроекохолод" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням епідеміологічної ситуації, спричиненої COVID-19.

Відповідно до довідки головного спеціаліста відділу документообігу і контролю (канцелярія) від 27.10.2021 вказане клопотання не містить кваліфікованого електронного підпису.

За приписами частини 8 статті 42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Частиною 3 статті 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Положеннями пункту 12 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

За змістом частини четвертої статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" саме кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Вказаний Закон визначає кваліфікований електронний підпис як удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа, який видається кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг, засвідчувальним центром або центральним засвідчувальним органом і відповідає вимогам цього Закону (підпункти 23 - 24 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги").

Отже, процесуальні та інші документи, які подаються до апеляційного господарського суду шляхом їх направлення на електронну адресу суду, долучаються до матеріалів справи та розглядаються судом, у разі їх підписання уповноваженою особою з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису.

Відповідно до ч.2 ст.170 Господарського процесуального кодексу України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Згідно ч.4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Приймаючи до уваги, що клопотання представника фермерського господарства "Аерохолод" про відкладення розгляду справи не засвідчено електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", тобто подано без додержання вимог ч.2 статті 170 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів залишає згадане клопотання без розгляду.

При цьому, апеляційний господарський суд вважає, що неявка інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

26.10.2021 до суду апеляційної інстанції від арбітражного керуючого Кноблох І.В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів: протоколу загальних зборів кредиторів від 19.10.2021, копії вимоги про скликання загальних зборів кредиторів; копії реєстраційної картки кредиторів; копії реєстрації представників ЗМІ; копії довіреностей; копії листа Кучерявого А.Є.

Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки надані ліквідатором докази не існували на момент постановлення оскаржуваної ухвали.

27.10.2021 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

3.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

Постановою Господарського суду Кіровоградської області від 02.10.2017 віизнано банкрутом ПП "Галант-Україна"; відкрито ліквідаційну процедуру щодо банкрута; припинено повноваження розпорядника майном - арбітражного керуючого Дерябкіна О.Е.; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Кноблох І.В.

24.04.2019 до Господарського суду Кіровоградської області від ПП "Галант-Україна" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Кноблох І.В. надійшла позовна заява №б/н від 23.04.2019, в якій заявник просив визнати недійсним договір генерального підряду №1/12 від 04.01.2012, укладений між фермерським господарством "Агроекохолод" та приватним підприємством "Галант-Україна"; визнати недійсним акт від 23.04.2015, укладений між приватним підприємством "Галант-Україна" та фермерським господарством "Агроекохолод" на виконання умов договору генерального підряду №1/12 від 04.01.2012 про приймання - передання об`єкту нерухомого майна (незавершене будівництво), розташованого за адресою вулиця Квіткова, 1, село Підлісне, Олександрівського району, Кіровоградської області; скасувати реєстрацію Декларації про початок виконання будівельних робіт "Комбінованого сховища плодоовочевої продукції на 6 тисяч тон" в селі Підлісне, Олександрівського району, Кіровоградської області від 05.10.2012 та Декларацію про початок виконання будівельних робіт "Комбінованого сховища плодоовочевої продукції на 10 тисяч тон" в селі Підлісне, Олександрівського району, Кіровоградської області від 07.03.2014 року шляхом видачі відповідного наказу та виключити записи про їх реєстрацію з єдиного реєстру; визнати недійсним і скасувати рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області Смалиус В.В. про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26999330 від 11.12.2015 року відповідно до якого проведена державна реєстрація права приватної власності з розміром частки 1 об`єкту нерухомого майна 05 незавершеного будівництва овочесховища з відсотком готовності 85% за адресою Кіровоградська область, Олександрівський район, село Підлісне, вул. Квіткова, будинок 1 з видачею Свідоцтва про право власності фермерському господарству "Агроекохолод"; зобов`язати відповідача - фермерське господарство "Агроекохолод" повернути банкруту незавершене будівництво овочесховища (площа забудови 7086,7 кв.м.), розташованого за адресою вул. Квіткова, 1 в селі Підлісне, Олександрівського району, Кіровоградської області, а саме: прохідної, площа забудови 11,6 кв.м.; вагової, площа забудови 13,7 кв.м.; вагів, площа забудови 81 кв.м.; конденсаторів, площа забудови 21,6 кв.м.; чилера, площа забудови 8,9 кв.м.; трансформаторної, площа забудови 10,1 кв.м.; убиральні, площа забудови 3,2 кв.м.; пожежного резервуару; майданчика для відвантаження, площа забудови 526,4 кв.м.; пандуса, площа забудови 24,3 кв.м.; пандуса, площа забудови 24,3 кв.м.; ганка, площа забудови 1,7 кв.м.; ганка, площа забудови 1,7 кв.м.; вимощення, площа забудови 460 кв.м.; вимощення, площа забудови 13880 кв.м.; бетонного майданчика, площа забудови 1989 кв.м.; огорожі, довжиною 400 п.м.; воріт, площа забудови 5 кв.м.; воріт, площа забудови 5 кв.м.; воріт, площа забудови 5 кв.м.; воріт, площа забудови 5 кв.м.; воріт, площа забудови 5 кв.м.; зобов`язати ФГ "Агроекохолод" надати для огляду в судовому засіданні оригінали договору генерального підряду №1/12 від 04.01.2012 року та акту приймання-передачі від 23.04.2015 року; судові витрати покласти на відповідача.

Заявлені вимоги мотивовані посиланням на те, що оспорюваний договір генерального підряду від 04.01.2012, а також акт приймання передачі від 23.04.2015, які укладені та підписані від імені банкрута заступником директора ОСОБА_2. вчинені з порушенням господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), без відповідного обсягу цивільної дієздатності і внаслідок зловмисної домовленості з ОСОБА_1., який на той час був одночасно засновником і керівником пов`язаних між собою ПП "Галант-Україна" та ФГ "Агроекохолод", а також є підробленими. Укладаючи договір генерального підряду №1/22 від 04.01.2012 мала місце зловмисна домовленість і сторони заздалегідь знали, що він не буде виконаний, а їх дії не були спрямовані на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Акт приймання-передачі від 23.04.2015 об`єкту незавершеного будівництва за договором Генерального підряду №1/12 від 04.01.2012, складений в порушення умов спірного договору генерального підряду та з численними порушеннями чинного в Україні законодавства, а також в період, коли на майно банкрута було накладено арешт та заборону вчиняти відносно нього будь-які дії. Реєстрація Декларації про початок виконання будівельних робіт "Комбінованого сховища плодоовочевої продукції на 6 тисяч тон" в селі Підлісне, Олександрівського району, Кіровоградської області та Декларації про початок виконання будівельних робіт "Комбінованого сховища плодоовочевої продукції на 10 тисяч тон" в селі Підлісне, Олександрівського району, Кіровоградської області, відбулась незаконно.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 07.02.2020, яка була залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2020, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 11.11.2020 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Стокко" задоволено частково; ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 07.02.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2020 у справі № 912/1445/17 скасовано; справу №912/1445/17 в частині розгляду заяви ПП "Галант-Україна" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Кноблох І.В. про визнання недійсним договору, визнання недійсним акта, скасування реєстрації, визнання недійсним і скасування рішення, зобов`язання повернути майно направлено на новий розгляд до господарського суду Кіровоградської області.

Постанова Верховного Суді від 11.11.2020 обґрунтована посиланням на неправильне застосуванням судами попередніх інстанцій приписів ч.ч.4,5 ст.75 Господарського процесуального кодексу України та недослідження судами попередніх інстанцій зібраних доказів у справі для встановлення наявності або відсутності спростування учасниками даної справи обставин, які стосуються арешту та заборони на відчуження майна ПП "Галан-Україна" і які були встановлені по справі №П/811/578/16. Судом зазначено, що обставини перебування майна під арештом та забороною відчуження є обставинами, які мають значення для розгляду спору, який стосується визнання недійсним акту про приймання - передання об`єкту нерухомого майна (незавершеного будівництва), скасування рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав і обтяжень.

Під час нового розгляду судами встановлено, що 04.01.2012 між фермерським господарством "Агроекохолод" в особі директора ОСОБА_1., як замовником та приватним підприємством "Галант Україна", в особі ОСОБА_2., як генпідрядником, укладений договір генерального підряду № 1/12 (далі - договір).

Відповідно до п.1.2. договору генпідрядник зобов`язується у відповідності з вимогами проектно-кошторисної і нормативної документації, виконати власними силами і силами залучених субпідрядників, роботи по будівництву і вводу об`єкта: "Комбіноване сховище плодово-овочевої продукції на 10 тисяч тон", розташоване у с.Підлісне, Олександрівського району, Кіровоградської області в експлуатацію.

Пунктом 1.4 договору сторони погодили, що генпідрядник зобов`язується виконати всі роботи, погоджені сторонами у цьому договорі, із своїх матеріалів, виробів, конструкцій і матеріалів, конструкцій замовника. Обладнання може бути як замовника так і прямо придбаватися генпідрядником.

Ціни на матеріали, вироби, конструкції, обладнання, яке придбаває генпідрядник для виконання робіт, заздалегідь в письмовому вигляді погоджуються із замовником. У порядку погодження цін, замовник може визначати постачальника, у якого генпідрядник має право купувати відповідне майно для виконання робіт.

На кожен етап робіт під час оформлення календарного графіка виконання робіт, сторони обговорюють та оформляють перелік матеріалів генпідрядника та замовника.

За змістом пункту 1.6 вказаного договору, документом, підтверджуючим виконання генпідрядником робіт по договору (за виключенням робіт, які виконуються на протязі гарантійного терміну), є декларація про готовність об`єкту до експлуатації.

Пунктом 2.1 договору сторони визначили дату початку робіт - лютий 2012 року.

Загальна вартість всього комплексу робіт, які виконує генпідрядник по цьому договору є приблизною і складає 15 000 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20 % (п.3.1 договору).

Згідно п.п.3.8.1., 3.8.4., 3.8.5. договору по кожному етапу робіт, оформленому "Календарними графіками виконання робіт", замовник здійснює авансування генпідрядника в погодженому розмірі та у відповідності з "Графіком фінансування" по кожному етапу.

Усі наступні платежі здійснюються замовником у розмірі вартості виконаних робіт, визначеної з урахуванням положеньп.3.2 та 3.7.2 договору, протягом 15-ти банківських днів після підписання сторонами акта про приймання виконаних робіт (форма кб-2б) та довідки про вартість виконаних робіт (форма кб-3) на підставі виставленого генпідрядником рахунку.

Кінцевий розрахунок за виконані роботи, замовник здійснює протягом 30-ти банківських днів з дня реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта.

Розділом 4 договору сторони передбачили зобов`язання генпідрядника, і п.4.2 погодили, що генпідрядник погоджує з замовником у письмовій формі залучення субпідрядних організацій для виконання робіт по цьому договору.

Пунктом 8.6 договору сторони погодили, що всі права на результати робіт, результати інтелектуальної діяльності, створені в процесі виконання робіт, у тому числі виключні права на них (інтелектуальна власність) після приймання робіт стають виключною власністю замовника.

Здача приймання виконаних будівельно-монтажних і інших робіт проводиться сторонами щомісяця за період з 20 числа попереднього місяця по 20 число поточного місяця і оформлюється підписанням акта приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) і довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) (п.11.1 договору).

За змістом п.12.1 договору приймання завершеного будівництва об`єкту здійснюється робочою комісією, сформованою замовником і регламентується нормами діючого законодавства України.

Приймання об`єкта в експлуатацію здійснюється шляхом реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та регламентується нормами діючого законодавства України (п. 12.5. договору).

Згідно п. 12.6. договору підготовка до реєстрації декларації про готовність закінченого будівництва об`єкта до експлуатації забезпечує замовник.

23.04.2015 приватним підприємством "Галант-Україна" (генпідрядник) в особі ОСОБА_2, діючого на підставі довіреності, та Фермерським господарством "Агроекохолод" (замовник) в особі голови ОСОБА_1., діючого на підставі статуту, підписано Акт приймання-передачі об`єкту незавершеного будівництва за договором Генерального підряду № 1/12 від 04.01.2012, за яким генеральний підрядник передав, а замовник прийняв наступний об`єкт нерухомого майна (незавершене будівництво), розташований за адресою: вул.Квіткова 1, с.Підлісне, Олександрівського району, Кіровоградської області, а саме: овочесховище (незавершене будівництво), площа забудови 7086,7 кв.м., прохідна, площа забудови 11,6 кв.м.; вагова, площа забудови 13,7 кв.м.; ваги, площа забудови 81 кв.м.; конденсаторив, площа забудови 21,6 кв.м.; чилер, площа забудови 8,9 кв.м.; трансформаторна, площа забудови 10,1 кв.м.; убиральня, площа забудови 3,2 кв.м.; пожежний резервуар; майданчик для відвантаження, площа забудови 526,4 кв.м.; пандус, площа забудови 24,3 кв.м.; пандус, площа забудови 24,3 кв.м.; ганок, площа забудови 1,7 кв.м.; ганок, площа забудови 1,7 кв.м.; вимощення, площа забудови 460 кв.м.; вимощення, площа забудови 13 880 кв.м.; бетонний майданчик, площа забудови 1989 кв.м.; огорожа, довжиною 400 п.м.; ворота, площа забудови 5 кв.м.; ворота, площа забудови 5 кв.м.; ворота, площа забудови 5 кв.м.; ворота, площа забудови 5 кв.м.; ворота, площа забудови 5 кв.м.

11.12.2015 рішенням Державного реєстратора Реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області Смалиус В.В. про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26999330 від 11.12.2015 проведена державна реєстрація права приватної власності з розміром частки 1 об`єкту нерухомого майна 05 незавершеного будівництва овочесховища з відсотком готовності 85% за адресою Кіровоградська область, Олександрівський район, село Підлісне, вул.Квіткова, будинок 1, з видачею Свідоцтва про право власності фермерському господарству "Агроекохолод".

3.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Положенням статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Предметом апеляційного господарського суду є ухвала господарського суду в частині задоволення заяви приватного підприємства "Галант-Україна" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кноблох І.В. визнання недійсним акта, скасування державної реєстрації та зобов`язання повернути майно.

За частиною першою статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце (див. висновок щодо застосування частини першої статті 58 Конституції України, викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 3-1085гс15).

Статтею 5 Цивільного кодексу України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами: конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - "наступний закон скасовує попередній".

Таким чином, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правовим актом, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися 1) негайно (безпосередня дія); 2) шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма); 3) шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Під зворотною (ретроактивною) дією акта цивільного/господарського законодавства розуміється поширення його дії на відносини, що виникли до набрання ним чинності.

Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства.

Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватися на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Отже, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Закріплення названого принципу є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 у справі №1-зп).

Водночас цивільне/господарське законодавство не забороняє застосування нових положень зі зворотною силою, але виключно тоді, коли зворотна дія цих актів, по-перше, встановлена в них самих, а по-друге, якщо темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України щодо застосування до події, факту того закону (нормативно-правового акта) під час дії якого вони настали або мали місце.

Саме з такого розуміння принципу дії закону в часі слід виходити під час вирішення питання щодо застосування норм закону, що набрав чинності на зміну попередньому, який регулював аналогічні правовідносини.

Щодо застосування статті 42 Кодексу з процедур банкрутства України під час вирішення питання про визнання недійсними правочинів, вчинених боржником до набрання чинності та введення в дію цього кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Зазначена норма кореспондується із частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства, якою передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Такі самі положення містила частина перша статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на момент звернення ліквідатора боржника із заявою до суду).

У справі, що переглядається спірний договір укладено сторонами 04.01.2012, провадження у справі про банкрутство приватного підприємства "Галант-Україна" порушено 06.06.2017, тобто у період дії Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" умови та підстави визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника в якому було врегульовано статтею 20 цього Закону.

За змістом частини першої статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

У разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії. Кредитор за недійсним правочином (договором) або спростованою майновою дією має право вибору: погашення свого боргу в першу чергу в процедурі банкрутства або виконання зобов`язання боржником у натурі після закриття провадження у справі про банкрутство. За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або конкурсного кредитора про визнання недійсним правочину (договору) або спростування майнових дій боржника господарський суд виносить ухвалу (частини друга - четверта статті 20 Закону про банкрутство).

21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини першої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування (частина друга статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства).

У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу (частини третя, четверта статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства).

Порівняльний аналіз приписів статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства та статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" свідчить, що відповідні статті містять аналогічні за цільовою спрямованістю норми направлені унеможливити вчинення боржником фраудаторних дій у "підозрілий період".

Наведені у цих нормах темпоральні межі "підозрілого періоду" є органічною частиною конструкції відповідних підстав визнання недійсними правочинів боржника. Тобто строк встановлений у статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства становить так званий "підозрілий період", у межах якого є найбільш вірогідним вчинення боржником фраудаторних правочинів, опосередковано спрямованих на завдання шкоди кредиторам боржника.

Відповідний строк не є за своєю природою позовною давністю, оскільки виходячи зі змісту статті 256 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності за своєю суттю є строком захисту права, спрямованим у майбутнє, наслідки спливу якого є тягарем, який покладається на особу як результат недбалості у захисті свого права. Тож позовна давність підлягає паралельному застосуванню із строком зазначеним у статті 20 Закону України з процедур банкрутства та статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, адже строк встановлений у наведених статтях, обраховується у зворотному напрямку від дати відкриття провадження у справі про банкрутство та жодних меж для заявлення відповідної вимоги після відкриття такого провадження вказані нормативні акти не визначають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення від 06.12.2007 у справі "Воловік проти України").

Функція роз`яснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам (рішення ЄСПЛ від 28.09.1999 у справі "Озтюрк проти Туреччини").

Одним із завдань Верховного Суду є тлумачення чинного законодавства, усунення недоліків законодавчої техніки та нормативних прогалин.

Порядок набрання чинності та вступу в дію Кодексу України з процедур банкрутства урегульовано Прикінцевими та перехідними положеннями цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Тлумачення пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства свідчить, що законодавцем за темпоральним принципом (принцип дії закону в часі) визначено пряму дію норм даного кодексу та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу (21.10.2019) перебувають на стадії санації (висновок сформований у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 01.10.2020 у справі №913/849/14).

Слід зауважити, що банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано Кодексом України з процедур банкрутства з 21.10.2019, а до вступу в дію цього Кодексу - Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19.01.2013, що втратив чинність 21.10.2019, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ порівняно з іншими нормами законодавства.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 02.06.2021 у справі №904/7905/16 з метою єдності та сталості судової практики щодо застосування статті 42 Кодексу України з процедур банкруства дійшов висновку, що норми цієї статті з урахуванням приписів пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, який стосується його процесуальних норм, застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих після вступу в дію Кодексу України з процедур банкрутства, а темпоральним критерієм її застосування є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. Передбачений статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства трирічний строк у будь-якому разі відраховується від дати відкриття провадження у справі про банкрутство. Такий строк з огляду на вступ в дію Кодексу України з процедур банкрутства 21.10.2019 може повноцінно діяти лише у разі відкриття відповідного провадження після 21.10.2022.

На підтвердження такого розуміння застосування статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства свідчить також усталений в судовій практиці підхід щодо застосування норм закону під час визнання правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Зазначений підхід підтверджується висновками, що містяться в постанові Верховного Суду України від 22.02.2017 у справі № 592/1809/15-ц, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 704/1284/16-ц, від 31.10.2019 у справі №461/5273/16, від 06.11.2019 у справі №552/3744/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/23617/17-ц, від 24.04.2020 у справі №522/25151/14-ц, від 07.10.2020 у справі №626/1063/17, від 25.11.2020 у справі №162/471/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №911/3023/15, від 15.01.2019 у справі №904/10887/16, від 08.10.2019 у справі №925/1288/18, від 19.11.2019 у справі № 904/3935/18, від 17.12.2019 у справі №910/2114/19, від 15.05.2020 у справі №904/3938/18, від 09.07.2020 у справі №910/9641/19 тощо.

Тобто підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину, тоді як підстави визнання правочинів боржника недійсними, що містяться в статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, не є повністю тотожними (ідентичними) з підставами, що містилися в статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", чинного до 21.10.2019.

Тому приписи статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства у частині підстав для визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію цього Кодексу, тобто до 21.10.2019. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, - підлягають застосуванню приписи ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Приймаючи до уваги, що спірний акт підписано сторонами 23.04.2015, провадження у справі про банкрутство приватного підприємства "Галант-Україна" порушено 06.06.2017, колегія суддів приходить до висновку, що норми ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

й Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц та пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (наведені висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так самовстановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).

Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland)).

У рішенні від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Тож розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження.

Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника.

Безумовно, визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Водночас укладення договору боржника поза межами "підозрілого періоду" (одного року, що передував порушенню справи про банкрутство), визначеного статтею 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та відсутність підстав для застосування статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію цього Кодексу, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України чи інших законів.

Кодекс України з процедур банкрутства є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норм Цивільного кодексу України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 17.06.2020 у справі №910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі N 904/2979/20 тощо.

Тому в кожній справі про визнання правочину недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що укладення договору боржника поза межами "підозрілого періоду", визначеного статтею 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та відсутність підстав для застосування статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію цього Кодексу, не виключає можливості визнання недійсним правочину боржника, спрямованого на уникнення звернення стягнення на його майно, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом за умови доведеності відповідних обставин заявником.

У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсним правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсним акту приймання-передачі від 23.04.2015, колегія суддів враховує таке.

Поняття "правочин" визначено Цивільним кодексом України. Зокрема, ст.202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми.

При цьому, не кожен правочин є договором (угодою), а лише той, який опосередковує домовленість двох чи більше осіб, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому правочин - такий юридичний факт, який є належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, викладено в ст. 203 Цивільного кодексу України. Серед них визначається вільне волевиявлення учасника правочину, необхідний обсяг цивільної дієздатності, спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо.

Стаття 876 Цивільного кодексу України встановлює, що власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Пунктом 8.6 договору передбачено, що всі права на результати робіт, результати інтелектуальної діяльності, створені в процесі виконання робіт, у тому числі виключні права на них (інтелектуальна власність) після приймання робіт стають виключною власністю замовника.

Розділ 11 договору передбачає порядок здачі-приймання виконаних робіт, якому акт від 23.04.2015 не відповідає.

Крім того, предметом договору є роботи з будівництва та введення в експлуатацію об`єкта, разом з цим за актом від 23.04.2015 передано незавершене будівництво.

Надаючи належну оцінку акту приймання приймання-передачі від 23.04.2015, колегія суддів вважає, що вказаний акт є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - факт передачі результатів робіт у формі майна.

Отже, такий двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків. Оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України) в цьому випадку є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків в розумінні ст.16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.09.2018 у справі № 918/1377/16.

Умовами чинності правочинів є дотримання вимог, передбачених статтею 203 Цивільного кодексу України.

За приписами ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідним обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку. Арешт майна - накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Згідно витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо приватного підприємства "Галант-Україна" зареєстровано публічне обтяження (арешт рухомого майна) від 26.12.2013, термін дії 26.12.2018; від 26.03.2014, термін дії 26.03.2019; від 19.05.2015, термін дії 19.05.2020.

Таким чином, станом на 23.04.2015 все майно ПП Галант-Україна" було під забороною відчуження. Тобто, майно банкрута було передано під час дії арешту та заборони на його відчуження (як рухомого, так і нерухомого), що підтверджується відповідними Витягами з державних реєстрів.

Як вбачається зі змісту ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 по справі за №П/811/578/16, апеляційним судом встановлено, що у грудні 2015 року відбулася передача з балансу ПП "Галант-Україна" на баланс відповідача ФГ "Агроекохолод" майна, а саме: незавершеного будівництва комбінованого сховища плодоовочевої продукції на 12 тисяч тон в селі Підлісному, Олександрівського району, Кіровоградської області, з відсотком готовності незавершеного будівництва - 85 %, розташованого за адресою: вул.Квіткова, 1, с.Підлісне, Олександрівський район, Кіровоградської області. Згідно постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Крикун О.М. від 21.05.2015 в межах іншого виконавчого провадження ВП № 46264909 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ПП "Галант- Україна" із забороною його відчуження.

18.05.2017 Олександрівський районний суд Кіровоградської області у справі №397/660/17 розглянув у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Мохні С.О. про примусове проникнення на територію ФГ "Агроекохолод" з метою опису та арешту майна, що належить ПП "Галант-Україна". Розглянувши зазначене подання державного виконавця, Олександрівський районний суд Кіровоградської області виніс ухвалу, якою надав дозвіл головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Мохні C.O. на примусове проникнення на територію ФГ "Агроекохолод", що знаходиться за адресою: вул.Квіткова, 1, с.Підлісне, Олександрівський район, Кіровоградської області, де перебуває майно, яке належить боржнику ПП "Галант-Україна" - комбіноване сховище плодоовочевої продукції на 12 тисяч тон, а також плодоовочева продукція, яка зберігається в овочесховищі.

Зазначена ухвала Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18.05.2017 ФГ "Агроекохолод" не оскаржувалась.

Частинами 4,5 ст.75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Враховуючи, що учасниками даного провадження не спростовано обставини, встановлені стосовно приватного підприємства "Галант-Україна", місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що обставини, встановлені ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 по справі за №П/811/578/16 не доказуються у даному провадженні.

З урахуванням наведеного, передача майна за актом приймання-передачі об`єкту незавершеного будівництва від 23.04.2015 відбулася під час дії арешту на все рухоме та нерухоме майно приватного підприємства "Галант-Україна", тобто цей правочин суперечить актам цивільного законодавства.

Крім того, матеріали справи не містять доказів отримання приватним підприємством "Галант-Україна" оплати виконаних результатів робіт за договором та актом приймання-передачі об`єкту незавершеного будівництва від 23.04.2015.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Згідно статуту та відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником приватного підприємства "Галант-Україна" є ОСОБА_1 . ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі об`єкту незавершеного будівництва від 23.04.2015, як головою фермерського господарства "Агроекохолод". З боку приватного підприємства "Галант-Сервіс" акт від 23.04.2015 підписано ОСОБА_2 Разом з цим, довіреність, чинна на час підписання оскаржуваного акта, на ім`я ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутня.

Статтею 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Згідно ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції станом на 11.12.2015, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції станом на 11.12.2015, заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону.

Колегія суддів, враховуючи принцип jura novit curia, погоджується із висновком суду першої інстанції, що враховуючи, що станом на 11.12.2015 все майно приватного приватного підприємства "Галант-Україна" знаходилось під обтяженням, акт від 23.04.2015, укладений між приватним підприємством "Галант-Україна" та фермерським господарством "Агроекохолод" на виконання умов договору генерального підряду №1/12 від 04.01.2012 про приймання - передачу об`єкту нерухомого майна (незавершене будівництво) визнано судом недійсним, підлягає визнанню недійсним і скасуванню рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області Смалиус В.В. про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26999330 від 11.12.2015, відповідно до якого проведена державна реєстрація права приватної власності з розміром частки 1 об`єкту нерухомого майна 05 незавершеного будівництва овочесховища з відсотком готовності 85% за адресою Кіровоградська область, Олександрівський район, село Підлісне, вул. Квіткова, будинок 1, з видачею Свідоцтва про право власності фермерському господарству "Агроекохолод".

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З урахуванням наведеного господарський суд правомірно зобов`язав фермерське господарство "Агроекохолод" повернути приватному підприємству "Галант-Україна" спірне незавершене будівництво.

При цьому, дійшовши вказаного висновку, місцевий господарський суд помилково посилався на норми ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, проте зазначене не призвело до прийняття неправильного рішення.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що судом безпідставно прирівняно акт приймання-передачі об`єкта незавершеного будівництва від 23.04.2015 до правочину, оскільки зазначений акт містить ознаки волі та є документом, яким підтверджується виникнення, перехід або припинення права на об`єкт незавершеного будівництва.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Твердження скаржника про те, що за результатами розгляду такого спору суд мав ухвалити рішення є безпідставним, оскільки згідно п.4 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду є одним із видів судових рішень (аналогічна правова позиція викладена у п.94 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.08.2021 у справі №904/2425/20).

В решті ухвала господарського суду не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Посилання позивача про те, що громадянин ОСОБА_1 в період з 04.12.2008 по 02.09.2015 був засновником та директором банкрута - приватного підприємства "Галант-Україна", а у період з 02.11.2011 по 19.10.2015 був засновником та керівником фермерського господарства "Агроекохолод" не є підставою для визнання спірного правочину недійсним.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

3.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами апеляційного перегляду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення ухвали в оскаржуваній частині судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарги задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині має бути залишена без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги фермерського господарства "Агроекохолод" відмовити.

Ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 05.04.2021 у справі №912/1445/17 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку

Постанова складена у повному обсязі 08.11.2021.

Головуючий В.О.Кузнецов

Судді В.Ф.Мороз

Л.А.Коваль