ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. Справа №909/327/21

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.

суддів БОЙКО С.

БОНК Т.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

за участі представників:

від апелянта не з`явився;

від відповідача Кручок А.Б. (самопредставництво) в режимі відеоконференції;

від третьої особи Шевченко К.Т. (адвокат) - в режимі відеокнференції

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма ЮНІТЕК, м.Жовква, Львівська область, б/н від 13.08.2021 (вх.ЗАГС №01-05/2769/21 від 13.08.2021)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.07.2021, повне рішення - 30.07.2021 (суддя Скапровська І.М.)

у справі №909/327/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ЮНІТЕК", м. Жовква, Львівська область

до відповідача Виконавчого комітету Івано-Франківської

міської ради, м. Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не

заявляє самостійних вимог щодо

предмету спору на стороні

відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОЗБЕРЕЖЕННЯ ІФ", м. Івано- Франківськ

про визнання недійсним, незаконними рішення, дії з проведення аукціону

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Івано-Франківської області звернулась ТОВ фірма "ЮНІТЕК" з позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним рішення від 21.01.2021 № 67 в частині оголошення аукціону на продовження договору оренди нежитлових приміщень площею 86,25 кв. м, які перебувають в оренді на підставі договору оренди № ДО-3433 від 01.10.2010 та розташовані на першому поверсі в будинку за адресою: вул. Незалежності, 7 в м. Івано-Франківську; визнання незаконними дії Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з проведення вказаного аукціону та результатів цього аукціону.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, прийнявши спірне рішення про оголошення аукціону на продовження договору оренди нерухомого майна не врахував те, що оскільки договір оренди за вказаним законом буде продовжуватись вперше, то до орендних правовідносин в частині продовження договору застосуванню підлягають норми ч.2 ст. 18 Законом України "Про оренду державного та комунального майна", що передбачають продовження договорів оренди без проведення аукціону.

Рішенням суду від 21.07.2021 у справі у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що станом на 2021, договір оренди неодноразово продовжувався, а позивач не належить до категорії осіб, договори оренди з якими можуть бути, в силу вимог Закону № 157-ІХ, продовжені без аукціону. Суд відхилив посилання позивача на те, що договір оренди приміщення продовжується вперше за нормами Закону №157 -ІХ, а, відповідно, до нього підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 18 Закону (укладення без аукціону), вважаючи, що законодавець не обумовив, що при обрахунку кількості угод про продовження строку оренди необхідно виходити з часу прийняття зазначеної норми. Тобто, з прийняттям нової редакції ст. 18 Закону обрахунок угод про продовження строку оренди не починається спочатку.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ТОВ фірма "ЮНІТЕК" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права в частині дії закону в часі. Так, на думку апелянта, положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ щодо продовження договору оренди з обов`язковим проведенням аукціону не можуть бути застосовані до правовідносин у цій справі, оскільки такий закон прийнято пізніше, ніж виникли вказані правовідносини. Тому дія норми ст. 18 вказаного Закону поширюється на майбутнє та не може застосовуватися при вирішенні питання про продовження дії спірного договору оренди.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Покликається на те, що позивач не відноситься до жодної категорії осіб, обумовлених Законом України "Про оренду державного та комунального майна", яким надається право продовжувати договір оренди без проведення аукціону. Тому після отримання заяви орендаря про бажання продовжити договір оренди, було прийнято рішення про оголошення проведення аукціону.

В поданих поясненнях ТОВ "ЕНЕРГОЗБЕРЕЖЕННЯ ІФ" просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, покликаючись на її безпідставність. Зазначає, що оскільки договір оренди був укладений до прийняття Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ, а також він продовжується не вперше, у відповідача були відсутні правові підстави для продовження дії договору оренди без проведення аукціону.

В судове засідання з`явилися представники відповідача та третьої особи, які надали пояснення по суті апеляційної скарги; просили відмовити в її задоволенні.

Водночас від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому покликається на те, що його уповноважений представник бере участь в судовому засіданні у іншій справі, а тому не може взяти участь в розгляді цієї апеляційної скарги.

Розглянувши подане клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

З аналізу ст. 202 ГПК України випливає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що явку сторін у судове засідання не визнано обов`язковою, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття обґрунтованого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні зазначеного клопотання.

Інших клопотань та заяв, в порядку ст.207 Господарського процесуального кодексу України, сторонами заявлено не було.

Фактичні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ЮНІТЕК» та ТОВ «Центр комунальних платежів та моніторингу» 11.06.2007 укладено договір оренди нерухомого майна, предметом якого були нежитлові приміщення загальною площею 87 кв.м, що розташовані на першому поверсі по вул. Незалежності, 7 в м.Івано-Франківську.

У зв`язку із переходом прав наймодавця від ТОВ «Центр комунальних платежів та моніторингу» до ТОВ «ЮНІТЕК», 01.10.2010 між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ТОВ «ЮНІТЕК» укладено угоду про внесення змін до договору оренди нерухомого майна від 11.06.2007, якою цей договір викладено у новій редакції: договір оренди нежитлових приміщень від 01.10.2010 №ДО-3433 (далі договір).

Згідно з п.1.1 договору орендар зобов`язується користуватися нежитловими приміщеннями площею 87,0 кв.м., розташованими на першому поверсі в будинку за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 7 (приміщення 7, 8, 9 та частина приміщення 1 площею 2,7 кв.м. згідно з технічним паспортом), який перебуває на балансі управління житлово-комунального господарства міськвиконкому. Приміщення належать територіальній громаді Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.

Відповідно до п.6.1 цей договір вступає в дію з 01.10.2010 - дня його укладення та діє до 11.06.2012.

Угодою від 10.05.2018 №УО-3433-4 внесено зміни до договору, зокрема в п.1.1 зазначивши, що об`єкт оренди перебуває на балансі Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, а також п.6.1 доповнено, що цей договір продовжено на період до 31.03.2021.

За три місяці до закінчення строку дії договору оренди, ТОВ «ЮНІТЕК» листом від 30.12.2020 подало відповідачу заяву про продовження договору №ДО-3433 разом зі звітом про оцінку нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 87,0 кв.м. та рецензією на цей звіт, яку останнім отримано 30.12.2020.

21.01.2021 Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв рішення №67, яким вирішив оголосити аукціон на продовження договору оренди нежитлових приміщень площею 86,25 кв.м., які перебувають в оренді на підставі договору оренди №ДО-3433 від 01.10.2010 та розташовані на першому поверсі в будинку за адресою: вул.Незалежності, 7, на період до 31.12.2025 для використання за будь-яким цільовим призначенням з правом передачі об`єкта оренди в суборенду (далі - рішення №67).

02.02.2021 уповноваженою особою Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Вітенком М. затверджено оголошення про проведення аукціону на продовження договору оренди вказаного нерухомого майна, яке 03.02.2021 розміщено в електронній торговій системі «Прозорро.Продажі», лот №38-П, аукціон UA-PS-2021-02-03-000018-1, початкова ціна продажу лоту - 44 135,52 грн., організатор аукціону - Виконавчий комітет Івано- Франківської міської ради.

Таким чином, з метою продовження договору оренди з існуючим орендарем чи укладення договору з новим орендарем, відповідачем прийнято рішення про оголошення аукціону.

Зазначене рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради і стало підставою для звернення ТОВ «ЮНІТЕК» з позов до суду.

Оцінка суду.

Між сторонами у справі склалися правовідносини щодо оренди комунального майна.

Правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в комунальній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в комунальній власності регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Так, договір оренди №ДО-3433 від 01.10.2010 укладено під час дії Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII.

Водночас, з 01.02.2020 введено в дію Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 157-IX (далі Закон).

Покликання апелянта на те, що судом застосовано закон, який не підлягав до застосування, а саме - Закон 157-IX, оскільки закони не мають зворотної дії, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у Рішеннях Конституційного Суду України від 13.051997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012 у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію, тобто регулюють відносини, що виникли після набрання ним чинності, а також відносини, які виникли до набрання ним чинності і продовжують існувати. В окремих випадках законодавець вказівкою в перехідних положеннях «нового» нормативно-правового акта може зберегти праворегуляторний вплив визнаного нечинним нормативно-правового акта на певні суспільні відносини, які продовжують тривати після набрання чинності «новим». Отже, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Так, відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону договори оренди комунального майна, укладені до набрання чинності Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному Законом.

Отже, вказаним Законом чітко визначено, що після 01.07.2020 на правовідносини, що виникають із продовження договору оренди поширюється дія Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 157-IX. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №918/977/20.

Враховуючи зазначене, оскільки із заявою про продовження дії договору оренди позивач звертався листом від 30.12.2020, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону 157-IX.

Так, згідно ст. 18 Закону продовження договору оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті. Частиною 2 передбачено, що без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

Статтею 15 Закону встановлено, що право на отримання в оренду державного та комунального майна без проведення аукціону мають: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, інші установи і організації, діяльність яких фінансується за рахунок державного або місцевих бюджетів; релігійні організації для забезпечення проведення релігійних обрядів та церемоній; Пенсійний фонд України та його органи; дипломатичні представництва, консульські установи іноземних держав, представництва міжнародних міжурядових організацій в Україні для виконання функцій дипломатичного представництва, консульських і статутних функцій міжнародних міжурядових організацій.

Право на отримання в оренду державного та комунального майна, що не міститься в Переліку першого типу, без проведення аукціону також мають: музеї; державні та комунальні підприємства, установи, організації у сфері культури і мистецтв чи громадські організації у сфері культури і мистецтв (у тому числі національні творчі спілки або їх члени під творчі майстерні); заклади освіти всіх форм власності, що мають ліцензію на провадження освітньої діяльності; громадські організації ветеранів для розміщення реабілітаційних установ для ветеранів; реабілітаційні установи для осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю для розміщення таких реабілітаційних установ; державні та комунальні спеціалізовані підприємства, установи та заклади соціального обслуговування, що надають соціальні послуги відповідно до Закону України "Про соціальні послуги"; державні видавництва і підприємства книгорозповсюдження; вітчизняні видавництва та підприємства книгорозповсюдження, що забезпечують підготовку, випуск та (чи) розповсюдження не менш як 50 відсотків книжкової продукції державною мовою (за винятком видань рекламного та еротичного характеру); народні депутати України і депутати місцевих рад для розміщення громадської приймальні; потенційні орендарі для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів на строк, що не перевищує п`яти календарних днів протягом шести місяців, а також щодо майна, яке передається суб`єктам виборчого процесу з метою проведення публічних заходів (зборів, дебатів, дискусій) під час та на період виборчої кампанії; потенційні орендарі для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів на строк, що не перевищує 30 календарних днів протягом одного року щодо кожного орендаря, якщо балансоутримувачем є державне або комунальне підприємство, установа, організація, що здійснює діяльність з організації конгресів і торговельних виставок; державні та комунальні спортивні клуби, дитячо-юнацькі спортивні школи, школи вищої спортивної майстерності, центри олімпійської підготовки, центри студентського спорту закладів вищої освіти, фізкультурно-оздоровчі заклади, центри фізичного здоров`я населення, центри фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю, а також бази олімпійської, паралімпійської та дефлімпійської підготовки; громадські об`єднання фізкультурно-спортивної спрямованості, що є неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових установ та організацій, утворені ними спортивні клуби (крім спортивних клубів, що займаються професійним спортом), дитячо-юнацькі спортивні школи, школи вищої спортивної майстерності, центри олімпійської підготовки, центри студентського спорту закладів вищої освіти, центри фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю, що є неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових установ та організацій, - виключно для проведення спортивних заходів або надання фізкультурно-спортивних послуг.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, зокрема з угоди № 5 від 01.10.2010 про внесення змін до "Договору оренди нерухомого майна" від 11.06.2007, орендні правовідносини між сторонами у справі, стосовно предмету оренди тривають з 2007 року. Так, угодою від 01.10.2010 було внесено зміни до "Договору оренди нерухомого майна" від 11.06.2007 і продовжено до 11.06.2012, угодою від 19.06.2012 договір продовжено до 31.05.2015, угодою від 14.07.2015 - продовжено до 31.05.2018, угодою від 10.05.2018 даний договір продовжено до 31.03.2021.

Отже, станом на 2021, договір оренди неодноразово продовжувався.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим відхилення судом першої інстанції посилання позивача на те, що договір оренди приміщення, яке знаходиться за адресою вул. Незалежності 7 в м. Івано-Франківську, продовжується вперше за нормами Закону № 157 -ІХ, а, відповідно, до нього підлягають застосуванню положення ч.2 ст.18 Закону (укладення без аукціону), оскільки законодавець не обумовив, що при обрахунку кількості угод про продовження строку оренди необхідно виходити з часу прийняття зазначеної норми. Тобто, з прийняттям нової редакції ст. 18 Закону обрахунок угод про продовження строку оренди не починається заново спочатку.

Враховуючи викладене та те, що позивач не належить до визначеної категорії осіб, а дія договору неодноразово продовжувалася, в силу вимог Закону № 157-ІХ, договори оренди з таким не можуть бути продовжені без аукціону.

Частиною 9 ст. 18 Закону встановлено, що після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець (або представницький орган місцевого самоврядування чи визначені ним органи) згідно з Порядком передачі майна в оренду приймає одне з таких рішень: про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем або про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених ст. 19 цього Закону.

Зважаючи на те, що ТОВ фірма «Юнітек» не належить до суб`єктів, зазначених в ч. 1 та 2 статті 15 Закону; не належить до підприємств, установ, організацій, які надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством, враховуючи те, що договір продовжується не вперше, Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було прийнято правомірне рішення про оголошення та проведення спірного аукціону для продовження/укладення договору оренди комунального майна, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма ЮНІТЕК залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.07.2021 у справі №909/327/21 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської.

Повний текст постанови підписано 09.11.2021.

Головуючий (суддя-доповідач) О. МАТУЩАК

Судді С. БОЙКО

Т. БОНК