Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/565/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Довгалюк Р.О. - довіреність №007.1-65-0321 від 22.01.2021;

від відповідача: Стригун А.А. - ордер серія КВ №358119 від 12.10.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВП Майстер"

про розірвання договору та стягнення вартості майна

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи" "Житомиргаз" звернулось до суду з позовом, згідно якого просить суд розірвати договір від 07.08.2015 №149/27 безоплатного користування майном, з моменту набрання рішенням законної сили, та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СВП Майстер" 12240,00 грн вартості не повернутого майна за вказаним договором.

Ухвалою від 31.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.07.2021.

Ухвалою від 13.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження до 02.09.2021 на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відкладено підготовче засідання на 02.09.2021.

Ухвалою від 02.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/565/21 до судового розгляду по суті на 28.09.2021.

Ухвалою від 28.09.2021, за клопотанням відповідача, розгляд справи відкладено на 12.10.2021.

12.10.2021 представником відповідача було подано клопотання про витребування інформації та копій документів, згідно якого останній просив суд витребувати від позивача письмову інформацію та копії документів бухгалтерського обліку щодо вартості неповернутого майна станом на час розгляду справи (з урахуванням його амортизації) за договором від 07.08.2015 №149/27. Подане клопотання обґрунтовано тим, що вказані документи мають значення для вирішення пору, а позивач, на вимогу ТОВ "СВП "Майстер" їх не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

За ч. 3 ст. 80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Оскільки клопотання про витребування доказів подане під час розгляду справи по суті, тобто, з порушенням строку, встановленого ч. 3 ст. 80 ГПК України, а також без обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від відповідача, суд відмовляє у його задоволенні.

В судовому засіданні 12.10.2021 оголошувалася перерва до 22.10.2021.

В судовому засіданні 22.10.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.08.2015 між Акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (позивачкодавець), правонаступником якого є АТ "Оператор газорозподільної системи" "Житомиргаз" (позивач), та Товариством з обмеженою відповідальністю "СВП Майстер" (користувач, відповідач) було укладено договір № 149/27 безоплатного користування майном (далі -Договір).

Згідно з п. 1.2 Договору, у безоплатне користування передасться майно: пересувний зварювальний агрегат в повній комплектності з (акумулятором СТ 6-190, з двома зварювальними кабелями по 25 п/м ) марки АДД-300, заводський номер ХТR М 0110946.

За актом приймання-передачі від 07.05.2015 позичкодавець передав, а користувач отримав майно за Договором від 07.05.2015, яке визначене в п. 1.2 вищевказаного Договору.

Позивач вказав, що звернувся до відповідача з вимогою від 28.04.2021 № 10007.2-Сл-6590-0421 про розірвання договору, повернення майна або компенсацію його вартості, окрім того до даної вимоги було долучено проект додаткової угоди про розірвання Договору від 07.05.2015. Оскільки вищевказана вимога, як і додаткова угода не були отримані відповідачем, хоча направлялись на юридичну адресу останнього (інші адреси позивачу не відомі), майно за Договором відповідачем не повернуто, позивач звернувся з даним позовом до суду.

При цьому пояснив, що у разі задоволення позову, з моменту набрання рішенням законної сили за даним позовом, зобов`язання позивача з надання у користування майна припиняються, що обумовлює необхідність повернення відповідачем позивачу майна. Однак, беручи до уваги те, що відповідач жодним чином не реагує на вимогу позивача стосовно повернення майна, останній має об`єктивні сумніви щодо наявності такого майна у відповідача в дійсності, а відтак, цілком обґрунтованим позивач вважає заявлення позовних вимог не про повернення майна в натурі, а про відшкодування його вартості, так як будь-які докази того, що передане за Договором від 07.05.2015 майно існує та/або існує в справному стані, відсутні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зсилається на ч. 1,2 ст. 827, ч. 1-3 ст. 651, ч.3 ст. 653, ч. 2 ст. 1213 ЦК України.

Під час розгляду справи представник позивача наголошував, що вимога про розірвання Договору ґрунтується на приписах ст. 835 ЦК України, однак суд може застосувати і інші норми права, які регулюють спірні правовідносини. Пояснив, що позовні вимоги заявлено з урахуванням п. 2.2 Договору. Оскільки відповідач спірного майна не повернув взагалі, вважає вимогу про стягнення вартості неповернутого майна правомірною, зважаючи на те, що за п.2.2 Договору, у разі повернення майна із суттєвими пошкодженнями або недоліками позичкогдавець має право вимагати від користувача відшкодування повної вартості майна.

Відповідач усно в судових засіданнях пояснював, що на даний час передане за Договором майно у нього не перебуває, не заперечував ймовірність його повернення позивачу, за відповідних умов. Вважає, що оскільки Договір укладено у 2015 році, вартість майна має бути визначена з урахуванням амортизаційного зносу. Щодо розірвання Договору заперечував, зсилаючись на те, що для задоволення цієї позовної вимоги відсутні визначені законодавством підстави. Водночас наголошував, що позивач також не наводить обставин, які визначено як підстави для розірвання договорів позики та оренди. Звернув увагу суду, що передане за Договором майно не відповідає зазначеному у наданій відповідачем накладній.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 та 4 ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Як вбачається з матеріалів справи, господарські відносини між сторонами виникли на підставі договору №149/27 безоплатного користування майном від 07.05.2015 (а.с .7-9).

Відповідно до ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Глава 58 ЦК України регулює відносини найму (оренди).

За умовами п. 1.1. Договору, позичкодавець передає користувачу майно, вказане у п. 1.2 Договору (далі - "Майно"), у тимчасове безоплатне користування, а користувач зобов`язується повернути це майно в тому стані, в якому він його одержав, з урахуванням нормального зносу.

За п. 1.2. Договору, у безоплатне користування передається наступне Майно:

- пересувний зварювальний агрегат в повній комплектності (з акумулятором С Г 6 -190, з двома зварювальними кабелями по 25 п/м): марки АДД - 300, заводський номер ХТІГ М 0110946;

Майно належить Позичкодавцеві на праві власності (п. 1.3. Договору).

За п. 1.4. Договору, майно передається користувачу згідно з актом передачі майна і повертається позичкодавцеві згідно з актом повернення майна. Зазначені акти складаються і підписуються позичкодавцем та користувачем.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно Акту №1 прийому-передачі обладнання по Договору безоплатного користування майном №149/27 від 07.05.2015, позичкодавець передав, що користувач прийняв майно, визначене у п. 1.2. Договору (а.с. 10).

Оскільки укладений сторонами Договір не містить строку його дії, суд враховує, що до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 ст. 763 ЦК України, якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Натомість, суд встановив, що за умовами п. 2.2. Договору сторони погодили, що позичкодавець має право у будь-який час розірвати цей Договір та вимагати повернення майна. Тобто, у даному пункті Договору сторони погоджували саме розірвання Договору, а не односторонню відмову від Договору, що також підтверджується заявленою позивачем вимогою про розірвання .

Відповідно до ч. 4 ст. 291 ГК України, на вимогу однієї із сторін, договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 ГК України.

Згідно з ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні за договором (ч.2 ст. 188 ГК України).

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (ч.3 ст. 188 ГК України).

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч.3 ст. 188 ГК України).

Судом встановлено, що матеріали справи містять вимогу від 28.04.2021 №100007.2-Сл-0590-0421, яка направлялася відповідачу (а.с. 12-17), згідно якої позивач, зсилаючись на п. 2.2., 4.4. та ч. 1 ст. 835 ЦК України, просив:

- підписати в двох примірниках додаткову угоду про розірвання договору від 07.08.2015 № 149/27 безоплатного користування майном, підписи скріпити печаткою (за наявності), а один примірник даної додаткової угоди повернути на поштову адресу АТ "Житомиргаз" - вул. Фещенка-Чопівського, 35, м. Житомир, 10002;

- протягом 7 календарних днів з моменту отримання даної вимоги, письмово повідомити АТ "Житомиргаз" про місце, час та дату повернення майна, визначеного в п. 1.2 договору від 07.08.2015 № 149/27 безоплатного користування майном, а саме: пересувного зварювального агрегату в повній комплектності (з акумулятором СТ 6 - 190, з двома зварювальними кабелями по 25 п/м): марки АДД - 300, заводський номер ХТR М 010946;

- у випадку неможливості виконати п. 2 даної вимоги, компенсувати вартість майна, протягом 7 календарних днів з моменту отримання даної вимоги, шляхом перерахування 12 240,00 грн. на користь АТ "Житомиргаз".

До зазначеної вимоги позивачем було прикладено 2 примірники Додаткової угоди до Договору від 07.08.2015 №149/27 безоплатного користування майном

Наявною у справі довідкою про причини повернення/досилання (а.с.17) підтверджено, що вказана вимога з додатками повернулася за закінченням терміну зберігання. Водночас суд враховує, що ця вимога направлялась відповідачу за його юридичною адресою, тому позивач належним чином здійснив повідомлення відповідача про намір розірвати Договір.

При цьому суд враховує, що матеріали справи містять лист №01/07-21 від 01.07.2021 (а.с. 33), у якому відповідач повідомляє позивача про те, що ним розглянуто претензію щодо розірвання договору та стягнення вартості неповернутого майна, прийнято рішення оплатити борг протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дня відправлення листа (а.с. 33). Позиції відповідача щодо розірвання Договору вказаний лист не містять.

Разом з тим суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки позивач у вимозі про розірвання Договору та його представник у судових засіданнях обґрунтовували підстави розірвання Договору, згідно його п.2.2, зсилаючись на ст. 835 ЦК України, при цьому представник позивача наголосив, що, на його думку, підлягають застосуванню встановлені договором умови, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 835 ЦК України, договір позички припиняється у разі смерті фізичної особи або ліквідації юридичної особи, якій річ було передано в користування, якщо інше не встановлено договором.

Тобто цією статтею визначено, що смерть фізичної особи або ліквідація юридичної особи, якій річ було передано в користування, можуть бути підставою припинення договору позички, однак лише за умови, якщо договором не встановлено інше. Дана стаття спрямована виключно на застосування зазначених у ній підстав припинення договору позички під умовою, в залежності від змісту якої таке припинення може і не відбутися.

Отже, ст. 835 ЦК України не підлягає застосуванню при вирішенні даного спору, оскільки позивач не обґрунтовує позовні вимоги зазначеними у цій статті обставинами, а судом таких обставин не встановлено.

Також суд враховує, розірвання договору позики врегульовано ст. 834 ЦК України.

Так, згідно зі ст. 834 ЦК України, користувач має право повернути річ, передану йому у користування, в будь-який час до спливу строку договору. Якщо річ потребує особливого догляду або зберігання, користувач зобов`язаний повідомити позичкодавця про відмову від договору (позички) не пізніш як за сім днів до повернення речі.

Позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо:

1) у зв`язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому;

2) користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору;

3) річ самочинно передана у користування іншій особі;

4) в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена.

Особа, яка стала власником речі, переданої у користування, має право вимагати розірвання договору, який укладено без визначення строку. Про розірвання договору користувач має бути повідомлений заздалегідь, у строк, що відповідає меті позички.

Натомість позивач як у вимозі про розірвання договору, так і у позовній заяві, не наводить визначених у вищевказаній статті підстав розірвання договору, при цьому і п.2.2 цього Договору не обумовлює таких підстав.

За вказаного суд також враховує, що згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, а згідно з ч.2 ст.652 ЦК України, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. і

З вищенаведеного вбачається, що імперативними приписами Цивільного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав розірвання договору позички, застосування яких не узгоджується із тлумаченням позивачем п.2.2 Договору щодо можливості у будь-який час розірвати договір, без урахування вищевказаних імперативних приписів.

Суд враховує, що позивач зсилається виключно на своє волевиявлення щодо розірвання Договору, не наводячи в обґрунтування цієї вимоги інших обставин. Разом з тим, судом взято до уваги. що матеріали справи не містять доказів настання інших, визначених законодавством обставин, які є самостійними підставами для розірвання договору у судовому порядку, та були враховані позивачем при направленні відповідачу вимоги про розірвання договору.

За вказаного, суд не вбачає підстав для розірвання Договору від 07.08.2015 №149/27 безоплатного користування майном в судовому порядку, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 12240,00 грн, вартості не повернутого майна за Договором, суд враховує таке.

Як зазначалось вище, за п. 2.2. Договору, позичкодавець має право:

- у будь який час розірвати цей Договір та вимагати повернення майна; після закінчення Договору вимагати від користувача повернення майна у належному стані;

- у разі неповернення Майна у строк вимагати його примусового повернення зі стягненням неустойки та збитків;

- у разі повернення Майна із суттєвими пошкодженнями або недоліками вимагати від Користувача відшкодування повної вартості Майна.

За умовами п. 4.3. Договору протягом одного дня із дати закінчення терміну користування майном, користувач зобов`язаний повернути майно позичкодавцю.

Оскільки суд відмовив у задоволенні вимоги про розірвання договору, вимога про стягнення вартості не повернутого майна у розмірі 12240,00 грн є передчасною, тому у задоволені позову в цій частині слід відмовити.

Водночас суд враховує, що позивачем заявлено вимогу про стягнення вартості майна, а не вимогу про повернення орендованого майна, яка сторонами визначена, як першочергова, що також вказує на передчасність такої вимоги.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати у справі, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" (10002, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, буд. 35, ід. код 03344071) до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВП Майстер" (13500, Житомирська обл., Попільнянський р-н, смт. Попільня, вул. Садова, буд. 3, офіс 1, ід. код 35100184) відмовити.

2. Судове засідання для вирішення питання про судові витрати призначити на 08.11.2021 о 14:30.

3. Докази для вирішення питання про судові витрати подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду - до 27.10.2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 01.11.21

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.).