ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. Справа№ 910/6130/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Ткаченка Б.О.

Коротун О.М.

без виклику представників сторін

розглядаючи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року (повний текст рішення складено 26.08.2021 року)

у справі №910/6130/21 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

до Акціонерного товариства "Універсал Банк"

про стягнення 94 361,36 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 94 361,36 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири № 74, будинку 10А по вул. Окіпної Раїси у м. Києві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Універсал Банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція 57 894,34 грн заборгованості з централізованого опалення, 3 620,85 грн інфляційних втрат, 1 570,53 грн 3% річних та судовий збір у розмірі 1517,62 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що позивач не надав доказів того, що саме відповідач фактично спожив надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" послуги.

Крім того, скаржник наголосив, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають протиправно інші особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які користувалися і продовжують користуватися житлово-комунальними послугами, а отже і боржниками перед позивачем мають бути саме вони.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2021 року для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді Ткаченко Б.О., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд своєю ухвалою від 22.09.2021 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Універсал Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року у справі №910/6130/21. Розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

11.10.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують обставин, які вказані у заявленому позові та не можуть бути підставою для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року.

Також, позивач вказав, що посилання апелянта на те, що позивач повинен звертатися з вимогами до когось іншого, а не до апелянта, як власника житлового приміщення не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України і не можуть бути прийняті до уваги. Дані обставини можуть лише свідчити про ефективність використання та розпорядження відповідачем належним йому майном.

Також, представник позивача наголосив, що відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року №6-59цс13 споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Універсал Банк"- без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку № 10а по вул. Окіпної Раїси в м. Києві з 01.07.2014 року здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», що підтверджується переліком, затвердженим Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, на підставі ліцензії (наявна в матеріалах справи).

26.06.2017 року зареєстровано право власності AT «УНІВЕРСАЛ БАНК» на об`єкт нерухомогого майна за адресою: АДРЕСА_2 (квартиру загальною площею 146,6 кв.м., житловою 92,3 кв.м.

Право власності AT «УНІВЕРСАЛ БАНК» на вказаний вище об`єкт нерухомості підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також не заперечується скаржником.

За приписами ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України, власність зобов`язує.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що боржниками перед позивачем мають бути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які користувалися і продовжують користуватися житлово-комунальними послугами в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VI1 виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 751/3840/15-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон), плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у чинній з 10.12.2017 року по теперішній час редакції) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Отже, з огляду на факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг AT «УНІВЕРСАЛ БАНК» у період з вересня 2017 по грудень 2020.

При цьому, позивачем повинно бути доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів факт надання послуг, їх обсяг, вартість, а також настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг.

Положеннями ч. 2 ст. 32 Закону передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у чинній з 10.12.2017 року по теперішній час редакції) ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п. 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем, на підтвердження надання відповідачу послуг з централізованого опалення на загальну суму 57 894,34 грн за спірний період, долучено до матеріалів справи акт постановки приладу комерційного обліку СА-97/2М від 17.11.2006 року за адресою вул. Окіпної Раїси, 10А м. Київ, готовим до опалювального сезону згідно актів про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до опалювального сезону 2017-2018р.р, 2018-2019р., 2019-2020 рр., 2020-2021рр.

Крім того, надання послуг з опалення, що надавалися в межах опалювального періоду, підтверджується нарядами: наряд від 05.10.2017 року № 65458 підключення; наряд від 10.04.2018 року № 70199 відключення; наряд від 24.10.2018 року № 164 підключення; наряд від 05.04.2019 року № 7446 відключення; наряд від 25.10.2019 року № 7446 підключення; наряд від 05.04.2020 року № 9519 відключення; наряд від 24.10.2020 року № 10530 підключення.

Також і у матеріалах справи наявні копії звітів з показаннями приладів будинкового лічильнику теплової енергії за періоди з 15.10.2017 року по 19.02.2021 року. Показники будинкового лічильника теплової енергії розподіляються між користувачами приміщень пропорційне до площі займаних споживачами приміщень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Так, надання послуг з опалення, що надавалися безперервно, в межах опалювальних періодів у будинку за адресою: м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 10А, підтверджується наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.

При цьому, твердження скаржника, що позивач не надав доказів того, що саме відповідач фактично спожив надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" послуги, не спростовує висновків суду.

Разом з цим, матеріали справи не містять жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості з наданих позивачем послуг з централізованого опалення в період з жовтня 2017 по грудень 2020 сторонами судового процесу.

Таким чином, факт наявності заборгованості з централізованого опалення у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з централізованого опалення в розмірі 57894,34 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3620,85 грн інфляційних втрат та 1 570,53 грн 3% річних, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, визнає його вірним, як такий, що виконаний з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3620,85 грн інфляційних втрат та 1 570,53 грн. 3% річних за простроченням сплати платежів за централізоване опалення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача за період з жовтня 2017 по грудень 2020 заборгованості з гарячого водопостачання в розмірі 27128,82 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Так, на підтвердження надання послуги з гарячого водопостачання в розмірі 27128,82 грн позивачем долучено до матеріалів справи бухгальтерську довідку станом на 01.01.2021 року, згідно якої відповідачу було нараховану спірну заборгованість з розрахунку на кількість прописаних мешканців (3 особи) та кількості м3 на 1 особу/кількість м3 по лічильнику (3,00).

Жодних інших доказів на підтвердження факту та кількості наданих послуг, зокрема, актів зняття показників лічильника, матеріали справи не містять.

При цьому, колегія суддів відзначає, що із зазначених позивачем 3-х зареєстрованих осіб, у квартирі №74 за адресою: м.Київ, вул. Окіпної Раїси, 10-А, фактично, зареєстровано одну особу, оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і з 02.06.2020 року зареєстрованим за адресою не значиться, що підтверджено в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2020 року №755/17593/20 . Натомість, позивачем не було враховано такої інформації при здійсненні розрахунків.

Тобто, позивачем не було надано суду належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження факту надання ним послуг з гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є відповідач, а надана позивачем копія бухгальтерської довідки не є належними доказами на підтвердження факту надання послуг з гарячого водопостачання, в аспекті ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України.

За наведених вище обставин, суд позбавлений можливості встановити з якого моменту боржник у спірних правовідносинах вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати цих послуг, що відповідно, визначає право кредитора вимагати стягнення сум 3% річних та індексу інфляції в порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, враховуючи відсутність між сторонами договірних правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень скаржник суду не надав.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Акціонерного товариства "Універсал Банк" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року у справі № 910/6130/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року у справі №910/6130/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/6130/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Б.О. Ткаченко

О.М. Коротун