СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Харків Справа № 922/3625/20

Східний апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючого: суддів:Зубченко І.В. (доповідач), Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.
при секретарі судового засідання: Романенко С.А.
за участю представників:
від позивача: від відповідача: від 3-ої особи: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: на рішення господарського суду ухваленене з`явились Бондарук Я.М., свідоцтво серії ПТ №3210 від 14.01.2020р., ордер серії ВІ №1010960 від 07.09.2021р. не з`явився; Товариства з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ", м.Київ (вх.№2569Х/3 від 19.08.2021р.) Харківської області 07.07.2021р. (повний текст складено та підписано 19.07.2021р. у м.Харкові)
у справі №922/3625/20 (суддя Чистякова І.О.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ", м.Київ
до:Селянського (фермерського) господарства сільськогосподарського підприємства "Белік", с.Орільське Харківської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Фізичної особи - підприємця Ференс Дем`яна Володимировича, м.Городок Хмельницької області
простягнення 290.000,16грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ", позивач, звернулось до Господарcького суду Харківської області з позовом до відповідача, Селянського (фермерського) господарства сільськогосподарського підприємства "Белік", с.Орільське Харківської області, про стягнення 290.000,16грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.07.2021р. (повний текст складено та підписано 19.07.2021р. у м.Харкові) у справі №922/3625/20 відмовлено в задоволенні позову повністю. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 4.350,00грн. та витрати пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 12.870,75грн. покладено на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ" на користь Селянського (фермерського) господарства сільськогосподарського підприємства "Белік" витрати пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 12.870,75грн. В основу рішення покладено висновки суду про те, що Договір поставки сільськогосподарської продукції №450 від 24.09.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ" та Селянського (фермерського) господарства сільськогосподарського підприємства "Белік" укладений не був, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області по справі №922/3625/20 від 07.07.2021р. повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ".

Апелянт в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення називає сукупність наступних обставин:

- суд першої інстанції допустив порушення вимог матеріального права (ст.1, ч.1-2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.1, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, ст.ст.15, 16, 526, 530, 610, 625, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 20, 174, 193, 226 ГК України, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях) та процесуального права (ст.ст.76, 77, 86, 109 ГПК України);

- судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що наявність на Договорі відбитку печатки Селянського (фермерського) господарства сільськогосподарського підприємства "Белік" не може бути свідченням укладання такого договору саме цим підприємством;

- відповідачем не надано жодного належного доказу того, що печатка, відбиток, якої міститься на договорі, використана протиправно, також не надано доказів звернення відповідача до правоохоронних органів, у зв`язку з втратою чи викраданням вищезазначеної печатки;

- господарським судом допущено порушення вимог ст. 104 ГПК України, а саме в якості доказу не укладання договору поставки та відповідно відсутності зобов`язань враховано виключно висновок експерта та не досліджено всі обставини справи, не надано оцінку доказам, які були надані позивачем та третьою особою на підтвердження факту укладання договору та вчинення позивачем та відповідачем дій на його виконання та наступну односторонню відмову відповідача від виконання умов укладеного договору;

- встановлені та досліджені судом обставини та надані докази підтверджують, що позивач виконуючи прийняті на себе за Договором зобов`язання, подав відповідачу повідомлення про надання транспортних засобів під завантаження у строк, визначений умовами договору. Відповідач отримавши таке повідомлення на офіційно зареєстровану електронну скриньку, жодних заперечень щодо безпідставності такого повідомлення на користь позивача не направляв, інших належних доказів на спростування цієї обставини також суду не надав;

- твердження представників відповідача відносно того, що транспортні засоби не прибували за товаром, спростовується доказами наданими та долученими до матеріалів справи, а саме листування сторін через засоби електронного зв`язку;

Для розгляду справи згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2021р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.08.2021р. подану Товариством з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ", апеляційну скаргу залишено без руху.

Після надходження через канцелярію суду апеляційної інстанції від скаржника заяви про виправлення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 20.08.2021р., ухвалою суду від 01.09.2021р. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ" пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2021р. (повний текст складено та підписано 19.07.2021р.) у справі №922/3625/20, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, зобов`язано відповідача та третю особу у строк до 16.09.2021р. включно надати до Східного апеляційного господарського суду відзиви на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання скаржнику в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України.

Через канцелярію суду апеляційної інстанції 08.09.2021р. згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документу; у межах визначеного судом строку) від Селянського (фермерського) господарства сільськогосподарського підприємства "Белік" надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно резолютивної частини якого відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ" на рішення Господарського суду Харківської області від 07.07.2021р. у справі №922/3625/20, а рішення Господарського суду Харківської області від 07.07.2021р. у справі №922/3625/20 залишити без змін, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ" судові витрати. Відповідач заперечує проти наведених у апеляційній скарзі обставин та відповідних правових підстав з огляду на сукупність наступних обставин:

- договір поставки сільськогосподарської продукції №450 від 24.09.2020р. головою Селянського (фермерського) господарства сільськогосподарського підприємства "Белік" - Бєліком Олександром Євгеновичем не укладався, оскільки підпис у вищезазначеному договорі вказаній особі не належить;

- Селянським (фермерським) господарством сільськогосподарського підприємства "Белік" не вчинялись будь-які дії на виконання Договору поставки сільськогосподарської продукції №450 від 24.09.2020р.;

- позивачем не долучено жодних доказів, які свідчили б про те, що зазначені у листі, який надійшов на електронну пошту Голови Селянського (фермерського) господарства сільськогосподарського підприємства "Белік", транспортні засоби прибули до місці завантаження за Договором укладеним між Селянським (фермерським) господарством сільськогосподарського підприємства "Белік" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ", оскільки позивачем не надано жодних товарно-транспортних документів, у яких було б відображено час та дату прибуття транспортних засобів для завантаження , також не повідомлено у позовній заяві обставини, які свідчили про неможливість подання таких доказів разом із позовною заявою;

- апелянтом додано до апеляційної скарги копію рахунку-фактури №41 від 24.09.2020р., який не подавався до суду першої інстанції, при цьому останній не обґрунтовує причин неможливості його подання;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Фізична особа - підприємець Ференс Дем`ян Володимирович, своїм правом, наданим ст.263 ГПК України, не скористалась, відзив на апеляційну скаргу не надала.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2021р. призначено розгляд справи №922/3625/20 на "20" жовтня 2021 р. об 11:30год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.10.2021р. оголошено в судовому засіданні у справі №922/3625/20 перерву до "01" листопада 2021р. до 11:30год.

У судовому засіданні 01.11.2021р. представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив, зокрема, рішення Господарського суду Харківської області від 07.07.2021р. у справі №922/3625/20 залишити без змін. Представники позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.ч.12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004р. та інші).

Зважаючи на те, що явка позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача судом обов`язковою не визнавалась, судова колегія визнала за можливе розглянути справу №922/3625/20 за наявними у справі матеріалами за відсутністю представників позивача та третьої особи.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 269 ГПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації, складено протокол.

У судовому засіданні 01.11.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача у судових засіданнях 20.10.2021р. та 01.11.2021р., перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом Харківської області та вбачається з наявних матеріалів справи, 24.09.2020р. між Селянським (фермерським) господарством "Белік" (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ" (далі - Покупець) було укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №405 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується продати (поставити), а Покупець - прийняти та оплатити пшеницю 2 класу українського походження, врожаю 2020р., далі за текстом - Товар (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 1.3 договору кількість товару, що підлягає постачанню складає 200 тон (+/- 10%) за ціною 7.250,00грн. за одну тону з ПДВ, загальною вартістю 1.450.000,80грн.

Строк передачі Товару - до 02.10.2020р. Товар може передаватись Покупцю окремими партіями, але повний його обсяг, визначений у цьому Договорі, має бути переданий у термін, встановлений у п. 2.1. даного Договору (п.2.1. договору).

У пункті 2.2 зазначається, що датою поставки товару вважається дата поставки товару на зерновий склад Позивача.

Положеннями Договору передбачено, що 100% оплата контрактної партії здійснюється шляхом перерахування коштів на банківській рахунок Постачальника протягом 1 (одного) банківського дня з дати поставки товару (п.3.1 договору).

01.09.2020р. позивачем було укладеного Договір автоперевезень №8 з Фізичною особою - підприємцем Ференсом Демяном Володимировичем (далі - ФОП Ференс Д.В.).

В порядку та на умовах, визначених цим договором автоперевезень, Перевізник бере на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом довірений йому Замовником вантаж - зернові та/або олійні культури з місця відправлення до пункту призначення та видати вантаж уповноваженій на його одержання вантажу особі, а Замовник бере на себе зобов`язання сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (п.1.1 Договору автоперевезень №8 від 01.09.2020р.).

З додаткової угоди №1 від 26.09.2020р. до Договору автоперевезень №8 від 01.09.2020р. вбачається, що Сторони (Позивач та Перевізник) узгодили доручення Позивача про надання Перевізником послуг з перевезення вантажу (пшениця в кількості 200тон +/- 5%) за маршрутом: пункт навантаження: с. Бондарівка, Сахновщинський район, Харківська область; пункт розвантаження: м. Миколаїв. Період подачі автотранспорту на пункт навантаження з 27.09.2020р. до 29.09.2020р.

Шляхом надсилання повідомлення на офіційну електронну пошту Селянського (фермерського) господарства "Белік" Товариство з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ" повідомило відповідача про те, що автотранспорт (ВХ939279, DAF НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , водій Андрієнко С.С.; водій ОСОБА_1 , НОМЕР_3 , MAN НОМЕР_4 , причіп НОМЕР_5 ; Рено НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , водій Таворницький Роман Володимирович) буде поставлений 28.09.2020р. на завантаження, згідно умов Договору поставки №405 сільськогосподарської продукції від 24.09.2020р.

Як зазначає позивач, не зважаючи на те, що вищевказаний автотранспорт прибув 28.09.2020 в пункт завантаження, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, постачання товару не здійснив.

За твердженнями відповідача ні автомобілі, зазначені у листі, які нібито направлялися за адресою вказаною позивачем, ні жодні інші транспортні засоби не прибували для здійснення завантаження ані 28.09.2020р., ані до 02.10.2020р. включно (як визначено Договором поставки).

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, зазначає наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч. 2 вказаної норми)

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2020 у справі №145/2047/16-ц.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи за справою №922/3625/20 №3467 від 22.04.2021р. Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.засл.Проф.М.С.Бокаріуса» підписи від імені Бєліка О.Є. у договорі поставки №405 сільськогосподарської продукції від 24.09.2020р., укладеному між Селянським (фермерським) господарством "Белік" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ", розташовані на першому аркуші, під текстом у лівому куті, на другому аркуші у лівому куті та у лівому нижньому куті в рядках «Директор__/Бєлік О.Є.» - виконані не Бєліком Олександром Євгеновичем, а іншою особою (особами).

Даний висновок було складено судовим експертом Сиротенко Н.В. У висновку було попереджено експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст. ст. 384, 385 КК України.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

В силу ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З урахуванням положень вище наведених процесуальних норм, колегія суддів вважає висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи за справою №922/3625/20 №3467 від 22.04.2021р. належним доказом у даній справі, згідно ст.ст. 76, 77 ГПК України.

Статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

За приписом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК України).

Отже, за відсутності письмового правочину, відсутні підстави для застосування відповідальності у вигляді стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи викладене, встановивши, що спірний Договір поставки сільськогосподарської продукції №450 від 24.09.2020р. відповідач (директор Бєлік О.Є) не підписував, що свідчить про відсутність волевиявлення відповідача на поставку позивачу товару, передбаченого умовами договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про визнання цього договору не укладеним, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази в підтвердження наступного схвалення Селянським (фермерським) господарством сільськогосподарського підприємства "Белік" договору поставки сільськогосподарської продукції №450 від 24.09.2020р., тобто зі сторони відповідача не вчинялися дії, які свідчили б про схвалення спірного правочину згідно положень ст. 241 ЦК України.

Щодо доводів позивача стосовно виконання умов спірного договору шляхом поставки відповідачу автотранспорту у пункт завантаження на підставі додаткової угоди №1 від 26.09.2020р. до Договору автоперевезень №8 від 01.09.2020р., колегія суддів зазначає наступне.

Дослідивши вказані докази, судова колегія констатує, що вони не відповідають вимогам ст. ст. 76 , 77 Господарського процесуального кодексу України та не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів на підтвердження поставки позивачем автотранспорту на виконання умов пп.4.1.1 п.4.1 договору, оскільки зі змісту наданого скріншота електронного листа неможливо встановити куди саме був направлений перелічений автотранспорт та повноваження особи, що підписала вказаний лист.

Крім того, нормативно-правовим актом, який визначає права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників, є Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.97.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.97р. (далі по тексту також - Правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Розділом 11 Правил врегульовані правила оформлення документів на перевезення. Пунктом 11.1 цього розділу визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом.

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача, передається перевізнику.

У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної замовник додає документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної).

У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником.

Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження замовник зобов`язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил (п.п.11.3-11.8 Правил).

Таким чином, встановлення товарно-транспортних накладних як належних доказів надання послуг перевезення залежить від відповідності їх змісту до визначених сторонами умов та Правил перевезення.

Судова колегія констатує, що позивачем не надано докази на підтвердження виконання умов договору автоперевезень №8 від 01.09.2020р. та додаткової угоди №1 до договору автоперевезень від 01.09.2020р. №8 від 26.09.2020р., зокрема, докази на підтвердження оплати послуг перевізника, який, за твердженнями позивача, 28.09.2020р. здійснив поставку транспорту під завантаження у с.Бондарівка, Сахновщинський р-н, Харківська обл.; докази на підтвердження складання позивачем товарно-транспортних накладних на таке перевезення тощо.

Разом з тим, доводи позивача про наявність печатки відповідача на Договорі поставки сільськогосподарської продукції №450 від 24.09.2020р. судом апеляційної інстанції до уваги не приймається з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020р. по справі №145/2047/16-ц зазначила, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Тобто правове значення для встановлення факту вчинення договору у письмовій формі має саме підпис сторони.

Прийнявши Закон України від 15.04.2014р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу», законодавцем були внесені зміни до Господарського, Господарського процесуального, Цивільного, Цивільного процесуального кодексів, Кодексу адміністративного судочинства, Законів «Про товарну біржу», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», «Про заставу», «Про нотаріат» та інших нормативно-правових актів. Зокрема, зміни були спрямовані на зменшення сфери використання печаток в господарській діяльності. Скасовано обов`язкову вимогу посвідчувати печаткою правочини юридичних осіб, зокрема господарські договори та довіреності (у тому числі на представництво в суді).

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що обов`язковим реквізитом зокрема і господарського договору є підпис уповноваженої особи, який може бути скріплений печаткою, проте таке скріплення є необов`язковим. Відтак, підпис уповноваженої особи на договорі є обов`язковим реквізитом, який надає документу чинності, створює відповідні права і обов`язки особам, які його підписали.

Пунктом 8.18. Статуту Селянського (фермерського) господарства «Белік» (далі-Статут) затверджений рішенням Засновника Селянського (фермерського) господарства «Белік» №16 від 28.02.2020р. встановлено, що головою селянського фермерського господарства є громадянин України Бєлік О.Є.

Голова селянського фермерського господарства може письмово доручати виконання своїх обов`язків одному з членів господарства або особі, яка працює за контрактом. (п.8.4 Статуту)

В матеріалах справи відсутні докази того, що директор Селянського (фермерського) господарства «Белік» - Бєлік О.Є. уповноважував членів господарства або осіб, які працюють за контрактом на представлення інтересів позивача з використанням печатки, будь-які накази чи розпорядження з даного приводу в матеріалах справи відсутні; також в матеріалах справи відсутні докази, котрі б підтверджували, що в Селянському (фермерському) господарстві «Белік» були назначені відповідальні особи за зберігання печатки відповідача.

В свою чергу, в господарського суду згідно ГПК України відсутні правові засоби (інструменти) на встановлення особи, яка проставила печатку на вказаному вище договорі, саме у даній справі на стадії апеляційного розгляду в силу вимог ч.ч.3, 4 ст. 74, ст. 80 ГПК України.

За таких обставин, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для використання печатки Селянського (фермерського) господарства «Белік» під час проставлення відтиску на спірному договорі поставки іншими ніж директор відповідача особами, за відсутності підпису останнього.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ" задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2021р. (повний текст складено та підписано 19.07.2021р.) у справі №922/3625/20 підлягає залишенню без змін.

Через канцелярію суду апеляційної інстанції 27.10.2021р. згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документу) від Селянського (фермерського) господарства сільськогосподарського підприємства "Белік" надійшло клопотання про долучення письмових доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у якому останнє просить, зокрема, у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ" на користь Селянського (фермерського) господарства сільськогосподарського підприємства "Белік" судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10.000,00грн.

Дослідивши надані відповідачем докази щодо витрат на професійну правничу допомогу суд встановив наступне.

На підтвердження надання послуг на професійну правничу допомогу при розгляді апеляційної скарги у справі №922/3625/20 заявником надано:

- договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) №15/01-20 від 15.01.2020р., укладений між адвокатом Бондарук Я.М. (Адвокат) та Селянським (фермерським) господарством сільськогосподарського підприємства "Белік" (Клієнт), відповідно до пункту 1.1. якого Адвокат приймає доручення від Клієнта здійснити у встановлені строки та на умовах визначених договором надання Клієнту правової допомоги у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах, у судах всіх інстанцій та юрисдикцій, правоохоронних органах та будь-яких інших органах, підприємствах, установах чи організаціях.

- додаток №3 до Договору про надання юридичних послуг №15/01/20 від 15.01.2020р., яким визначено доручення від Клієнта здійснити у встановлені строки та на умовах визначених Договором надання Клієнту правової допомоги у справі №922/3625/20, вартість послуг 10.000,00грн.

- додаток 2 - прибутковий касовий ордер №76 від 26.10.2021р. на суму 10.000,00грн.

- акт виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг №15/01-20 від 15.01.2020р. на суму 10.000,00грн., що підписаний обома сторонами. Відповідно цього документу адвокатом надана наступна правова допомога: написання та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі №922/3625/20- 5.000,00грн., участь у судовому засіданні у справі №922/3625/20 20.10.2021р.- 2.000,00грн., підготовка клопотання про долучення доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката при апеляційному розгляді справи №922/3625/20, його направлення учасникам справи - 1.000,00грн., участь у судовому засіданні у справі №922/3625/20 01.11.2021р. - 2.000,00грн., відповідно до якого відповідачем адвокату Бондарук Я.М. сплачено за надану професійну правничу допомогу 10.000,00грн.;

Право та порядок подання заяви на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу визначено ч. 8 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої докази щодо витрат на професійну правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначено судом вище, в задоволенні апеляційної скарги було відмовлено в повному обсязі та витрати за її розгляд покладено на позивача, отже і витрати про надання правової допомоги відповідачу підлягають стягненню з позивача.

Положеннями ст. 128 ГПК України іншій стороні надано право заперечувати проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу та на сторону, яка заявляє про неспівмірність вказаних витрат, покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Заперечень на заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідачем на підтвердження витрат про надання правової допомоги надані належні та допустимі докази, які судом досліджені вище, та які містять детальний опис наданих послуг, тому заява відповідача про відшкодування цих витрат є обґрунтованою.

Враховуючи характер спірних відносин, обсяг виконаних адвокатом послуг та їх вартісну оцінку, суд апеляційної інстанції вважає, що заявлена сума стягнення витрат на професійну правничу допомогу 10.000,00грн. є такою, що відповідає принципу співмірності та розумності судових витрат.

Зважаючи на встановлені апеляційним судом обставини, суд прийшов до висновку, що заява відповідача про долучення письмових доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню в повному обсязі.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ", м.Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2021р. (повний текст складено та підписано 19.07.2021р. у м.Харкові) у справі №922/3625/20 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2021р. (повний текст складено та підписано 19.07.2021р. у м.Харкові) у справі №922/3625/20 - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Делфа ОПТ" (01011, м.Київ, вул. Рибальська, 13, прим. 3, ) на користь Селянського (фермерського) господарства сільськогосподарського підприємства "Белік" (64540, Харківська обл., Сахновщинський р-н, с.Орільське, ) 10.000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У судовому засіданні 01.11.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 08.11.2021р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова

Суддя Л.Ф. Чернота