РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2021Справа № 910/14383/21

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Спичака О.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/14383/21

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

про стягнення 123 575,40 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про стягнення 123 575,40 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, у зв`язку із завданням шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Toyota, державний номер НОМЕР_1 , водієм транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/004421500, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

15.09.2021 від відповідача до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, обґрунтовуючи тим, що позивач на момент звернення позивачем до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування не було встановлено вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП в судовому порядку, в зв`язку з чим прийняття рішення відповідачем про здійснення страхового відшкодування та його виплати було припинено до дати, коли відповідачу стало відомо про набрання рішенням про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні ДТП законної сили. Натомість таке судове рішення було винесено Соснівським районним судом м. Черкаси по справі №712/12767/20 лише 28.12.2020, однак позивачем не було повідомлено відповідача про встановлення вини особи, що вчинила ДТП, та не було надіслано таке рішення суду відповідачу з метою здійснення останнім виплати страхового відшкодування, відтак порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування не відбулось.

Також, 17.09.2021 від позивача отримано відповідь на відзив, в якій позивач посилається на положення п.34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначає, що відповідач був зобов`язаний розпочати розслідування пригоди, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

22.09.2021 від відповідача отримано заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач зазначає, що ним і було розпочато власне розслідування, в ході якого було встановлено відсутність судового рішення про встановлення винної у скоєнні ДТП особи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.12.2020 по справі №712/12767/20, яка набрала законної сили, встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 076227 від 15.12.2020 водій ОСОБА_1 , 18.09.2019року о 09 год. 45 хв. в м. Черкаси, на перехресті вул. Благовісна вул. Казбетська, керуючи автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_2 (власник ТОВ «Авто Стар»), при русі по вул. Казбетській, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1, не надав дорогу автомобілю Toyota, державний номер НОМЕР_3 (власник ТОВ «НВФ «Урожай») під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вул. Казбетській, внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. При ДТП також водій автомобіля Volkswagen ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

01.07.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ТОВ «НВФ «Урожай» (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №28-2522-00054, предметом якого є страхування транспортних засобів, зокрема, Toyota, державний номер НОМЕР_3 .

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до Звіту №А10-30 про оцінку автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_3 , складеного 08.10.2019 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota», державний номер НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,44, становить 379 846,28 грн.

Згідно зі страховим актом №ЦРКА-3497 від 28.11.2019, складеним Приватним акціонерним товариством «СК «УСГ», розмір страхового відшкодування за Договором страхування №28-2522-00054/00007 від 01.07.2019 становить 398 288,00 грн., на підставі якого позивачем 29.11.2019 було виплачено страхове відшкодування за вказаним договором страхування загалом у сумі 398 288,00 грн. (на рахунок власника автомобіля ТОВ «НВФ «Урожай»), що підтверджується платіжним дорученням №29297 від 29.11.2019, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Судом встановлено, що станом на дату ДТП (18.09.2019) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідачем на підставі Полісу АО/004421500 (ліміт за шкоду майну - 100000,00 грн., франшизи - 0,00 грн.) - відповідно до інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, долученої позивачем до позовної заяви.

З огляду на те, що відповідач не виплатив позивачу страхове відшкодування за Полісом АО/004421500, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 100 000,00 грн., а також 11 888,94 грн. інфляційних втрат, 4398,79 грн. 3% річних та 7287,67 грн. пені.

Відповідач у відзиві заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, обґрунтовуючи тим, що позивач на момент звернення позивачем до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування не було встановлено вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП в судовому порядку, в зв`язку з чим прийняття рішення відповідачем про здійснення страхового відшкодування та його виплати було припинено до дати, коли відповідачу стало відомо про набрання рішенням про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні ДТП законної сили. Натомість таке судове рішення було винесено Соснівським районним судом м. Черкаси по справі №712/12767/20 лише 28.12.2020, однак позивачем не було повідомлено відповідача про встановлення вини особи, що вчинила ДТП, та не було надіслано таке рішення суду відповідачу з метою здійснення останнім виплати страхового відшкодування, відтак порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування не відбулось.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_2 станом на дату ДТП була застрахована відповідачем за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/004421500, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_2 , власнику транспортного засобу Toyota, державний номер НОМЕР_3 , покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом АО/004421500).

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як встановлено судом, розмір франшизи за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/004421500 становить 0,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100 000,00 грн.

З урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/004421500 у межах фактично здійснених ним витрат (398 288,00 грн.) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_3 (398 288,00 грн.), беручи до уваги розмір франшизи - 0,00 грн., та розмір ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Разом з цим, суд враховує посилання відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо того, що на момент звернення позивачем до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування не було встановлено вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП в судовому порядку, в зв`язку з чим прийняття рішення відповідачем про здійснення страхового відшкодування та його виплати було припинено до дати, коли відповідачу стане відомо про набрання рішенням про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні ДТП законної сили.

Рішення про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні ДТП було винесено Соснівським районним судом м. Черкаси по справі №712/12767/20 28.12.2020.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення позивачем відповідача про встановлення вини ОСОБА_1 , як і доказів надіслання такого рішення суду відповідачу з метою здійснення останнім виплати страхового відшкодування.

Згідно з приписами п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Відповідач у відзиві зазначає, що йому стало відомо про судове рішення лише після отримання позовної заяви ПрАТ «СК «Українська страхова група», тобто 31.08.2021.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Відтак, суд дійшов висновку, що порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування не відбулось.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

До того ж, суд зазначає, що шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого або іншої особи, яка має право на таке відшкодування, до страховика (МТСБУ) за умови подання ним документа, що підтверджує у встановленому чинним законодавством порядку вину особи у скоєнні ДТП.

Доводи позивача про те, що обчислення строку для виплати страхового відшкодування здійснюється з 08.12.2019 суд до уваги не приймає, оскільки станом на вказану дату була відсутня постанова про визнання винним водія автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_2 в судовому порядку у скоєнні ДТП та притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач не порушував строку, визначеного законом щодо виплати страхового відшкодування.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що позивач не надав суду жодних доказів несвоєчасного виконання відповідачем свого зобов`язання щодо відшкодування заподіяних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на суму 100 000,00 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 11 888,94 грн. інфляційних втрат, 4398,79 грн. 3% річних та 7287,67 грн. пені є нормативно та документально не доведені, а тому не підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої і третьої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої і частини п`ятої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

05.11.2018 між позивачем (клієнт) та Адвокатським бюро «Гедз» був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 1, за умовами якого адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання з надання правової (правничої) допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 1.3 вказаного договору адвокатське об`єднання призначило Гедз Юлію Володимирівну, яка є адвокатом (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6153 від 09.08.2018 видане на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва № 16 від 26.07.2018).

Згідно з п. 5.1 вказаного договору за надання правової (правничої) допомоги адвокатським бюро клієнт оплачує гонорар, розмір якого визначаються додатком до договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до додатку № 4 від 09.09.2020 до договору № 1 від 05.11.2018 сторони визначили гонорар в розмірі 3000,00 грн. за кожну справу. Клієнт перераховує гонорар адвокатському бюро не пізніше трьох робочих днів після надання адвокатським бюро акту виконаних робіт та рахунку до нього.

02.11.2021 між позивачем та адвокатським бюро складено акт виконаних робіт, відповідно до якого адвокатським бюро виконано роботи вартістю 3000,00 грн.

Винагорода виплачена позивачем Адвокатському об`єднанню «Гедз» в розмірі 3000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3218 від 04.11.2020.

Підтвердженням того, що Гедз Юлія Володимирівна є адвокатом свідчить свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КВ № 6153 від 09.08.2018.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на професійну правову допомогу покладаються на відповідача.

Витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А; ) суму страхового відшкодування 100 000 грн., судовий збір у розмірі 1836,94 грн. та 2427,67 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя О.М. Спичак