ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2417/21

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Ловга В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Кришкевич В.М. на підставі ордеру;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Гранресурси до товариства з обмеженою відповідальністю „Основа! про стягнення 233 348,47 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Гранресурси (далі по тексту ТОВ „Гранресурси) звернулось до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Основа! (далі по тексту ТОВ „Основа!) про стягнення суми основного боргу у розмірі 188 374,55 грн., пені у розмірі 16 400,22 грн., 10% річних у розмірі 12 799,15 грн., збитків від інфляції у розмірі 13 774,55 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. в частині своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою суду від 13.08.2021р. дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. При цьому, судом за клопотанням позивача було витребувано у ТОВ „Основа! належним чином засвідчену копію видаткової накладної №2577 від 23.07.2019р. за договором поставки №2307-1 від 23.07.2019р.

ТОВ „Основа! жодного разу в судові засідання по даній справі не з`явилось, про причини неявки суд не повідомляло. При цьому, суд зазначає, що відповідач був повідомлений судом про розгляд даної справи шляхом надсилання ухвал на його адресу місцезнаходження, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Кармена Романа, будинок 8, квартира 23. Проте, ухвали суду, якими відповідач був повідомлений про розгляд судом даного спору, були повернуті до суду у зв`язку із відсутністю адресата.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, господарський суд доходить висновку про належне повідомлення ТОВ „Основа! про розгляд господарським судом даної справи. Оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

23.07.2019р. між ТОВ „Гранресурси (Постачальник) та ТОВ „Основа! (Покупець) було укладено договір поставки №2307-1, згідно з п. 1.1 якого Постачальник на умовах цього договору зобов`язується передавати у власність (здійснювати поставку) Покупцеві у погоджені строки гранітно-щебеневу продукцію, а Покупець зобов`язується приймати товар належним чином та оплачувати його вартість в порядку, що встановлений договором.

Відповідно до п. п. 4.1.2, 4.1.4 договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з дати переходу права власності товару, а саме в момент передачі товару Покупцеві по даті, яка зазначена в видатковій накладній. Ризик втрати або пошкодження товару переходить на Покупця з моменту переходу права власності. Спосіб та шлях транспортування товару в даному випадку, вибір транспорту (власного чи найманого), виду та марки транспорту, за допомогою якого буде здійснюватися перевезення товару Покупцем, залишаються на власний розсуд Постачальника. Умови поставки окремої партії товару можуть бути визначені в специфікації на поставку такої партії товару. При цьому, умови поставки відповідно до термінів ІНКОТЕРМС 2000, визначені в специфікації щодо окремої партії товару, діють лише щодо поставки визначеної в специфікації партії товару та не розповсюджуються на поставки товару поза межами такої специфікації. Доказом поставки товару є примірник видаткової або товарно-транспортної накладної, скріплений підписами та печатками Постачальника та Покупця, а у разі перевезення товару перевізником, то в тому числі і підписом та печаткою перевізника.

Згідно з п. п. 5.6, 5.9 договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. податкові накладні на поставлені партії товару виписуються Постачальником відповідно до чинного податкового законодавства України. Право власності і ризик випадкового знищення чи пошкодження товару переходить від Постачальника до Покупця з моменту поставки товару.

Умовами п. 6.8 договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. встановлено, що сторони домовились про першочергове зарахування платежів за цим договором на погашення заборгованості перед Постачальником. Кошти, які надходять від Покупця зараховуються в першу чергу на погашення неустойки та збитків, а решта на оплати основних платежів за договором.

Відповідно до п. 6.9 договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. Покупець зобов`язаний сплатити передплату загальної вартості всієї партії товару до моменту її поставки. Передача партії товару Покупцеві може бути здійснена також у випадку часткової передплати за товар або за відсутності такої передплати виключно за згодою Постачальника. Вартість партії товару в цьому випадку сплачується в повному обсязі Покупцем упродовж 3 (трьох) днів з моменту поставки відповідної партії товару.

Згідно з п. 7.5 договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. у випадку несвоєчасної оплати вартості партії товару, Постачальник має право вимагати від Покупця сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати Покупця. Нарахування пені здійснюється до моменту повного погашення Покупцем заборгованості за цим договором. Строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені та коштів згідно з п. 7.5.2. договору встановлюється терміном у два роки. Обмеження, визначені ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не застосовуються.

Відповідно до п. 7.5.2 договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. Постачальник незалежно від обраного способу захисту своїх прав має право вимагати від Покупця у разі прострочення виконання останнім своїх грошових зобов`язань сплати Покупцем інфляційних втрат та 10% річних за користування чужими грошовими коштами за період прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ „Гранресурси протягом періоду з 23.07.2019р. по 01.12.2020р. було виставлено ТОВ „Основа! наступні рахунки на оплату товару за договором №2307-1 від 23.07.2019р. на загальну суму 924 706,92 грн., а саме: № 1767 від 23.07.2019 р. на суму 36 331,80 грн., № 2874 від 04.11.2019 р. на суму 13 404,00 грн., № 2878 від 05.11.2019 р. на суму 14 587,75 грн., № 3009 від 19.11.2019 р. на суму 28 605,89 грн., № 3001 від 20.11.2019 р. на суму 14 107,17 грн., № 9 від 03.01.2020 р. на суму 29 736,24 грн., № 1596 від 28.10.2020 р. на суму 38 956,50 грн., № 1606 від 29.10.2020 р. на суму 44 243,10 грн., № 1628 від 30.10.2020 р. на суму 45 401,40 грн., № 1632 від 31.10.2020 р. на суму 87 868,50 грн., № 1653 від 03.11.2020 р. на суму 15 236,10 грн., № 1747 від 16.11.2020 р. на суму 42 981,30 грн., № 1758 від 17.11.2020 р. на суму 14 798,70 грн., № 1762 від 18.11.2020 р. на суму 114 362,10 грн., № 1778 від 19.11.2020 р. на суму 164 636,10 грн., № 1793 від 21.11.2020 р. на суму 47 960,40 грн., № 1805 від 01.12.2020 р. на суму 171 489,90 грн.

В свою чергу, ТОВ „Основа! протягом періоду з 02.08.2019р. по 31.05.2021р. в рахунок оплати товару за договором №2307-1 від 23.07.2019р. було перераховано на рахунок позивача грошові кошти у загальному розмірі 749 730,69 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

На виконання зобов`язань, прийнятих на себе за договором №2307-1 від 23.07.2019р. ТОВ „Гранресурси було передано у власність ТОВ „Основа! товар, загальна вартість якого складає 888 375,12 грн. , що підтверджується підписаними між сторонами наступними видатковими накладними: № 4119 від 04.11.2019 р. на суму 13 404,00 грн., № 4130 від 05.11.2019 р. на суму 14 587,75 грн., № 4328 від 19.11.2019 р. на суму 28 605,89 грн., № 4310 від 20.11.2019 р. на суму 14 107,14 грн., № 18 від 03.01.2020 р. на суму 29 736,24 грн., № 4266 від 28.10.2020 р. на суму 38 956,50 грн., № 4280 від 29.10.2020 р. на суму 44 243,10 грн., № 4300 від 30.10.2020 р. на суму 45 401,40 грн., No 4306 від 31.10.2020 р. на суму 87 868,50 грн., № 4333 від 03.11.2020 р. на суму 15 236,10 грн., № 4550 від 16.11.2020 р. на суму 42 981,30 грн., № 4563 від 17.11.2020 р. на суму 14 798,70 грн., № 4569 від 18.11.2020 р. на суму 114 362,10 грн., № 4596 від 19.11.2020 р. на суму 164 636,10 грн., № 4681 від 21.11.2020 р. на суму 47 960,40 грн., № 4692 від 01.12.2020 р. на суму 171 489,90 грн.

Крім того, у поданій до суду позовній заяві ТОВ „Гранресурси було наголошено, що 23.07.2019р. відповідачу було передано у власність товар на загальну суму 36 331,80 грн., але видаткова накладна №2577 від 23.07.2019р. була втрачена позивачем. При цьому, на підтвердження поставки товару позивачем, крім виставленого відповідачу рахунку № 1767 від 23.07.2019 р. на суму 36 331,80 грн., а також платіжного доручення №68 від 02.08.2019р. про оплату вказаного рахунку, також було надано суду зареєстровану податкову накладну №352 від 23.07.2019р. на суму 36 331,80 грн.

Звертаючись до господарського суду із даними позовними вимогами до ТОВ „Основа! , позивачем було наголошено, що загальна вартість поставленого відповідачу товару складає 924 706,92 грн., який частково був оплачений відповідачем на суму 749 730,69 грн. При цьому, в порядку п. 6.8 договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. частина сплачених відповідачем грошових коштів була зарахована у рахунок оплати пені у зв`язку з чим, сума основного боргу за поставлений відповідачу товар складає 188 374,55 грн.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Положеннями ст. 530 ЦК України встановлено наступне: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що на виконання зобов`язань, прийнятих на себе за договором №2307-1 від 23.07.2019р. ТОВ „Гранресурси було передано у власність ТОВ „Основа! товар, загальна вартість якого складає 888 375,12 грн.

Крім того, у поданій до суду позовній заяві ТОВ „Гранресурси було наголошено, що 23.07.2019р. відповідачу було передано у власність товар на загальну суму 36 331,80 грн., але видаткова накладна №2577 від 23.07.2019р. була втрачена позивачем.

Ухвалою від 13.08.2021р. судом за клопотанням позивача було витребувано у ТОВ „Основа! належним чином засвідчену копію видаткової накладної №2577 від 23.07.2019р. за договором поставки №2307-1 від 23.07.2019р.

Відповідно до ч. 7-8 ст. 81 ГПК України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Проте, в порушення вимог ст. 81 ГПК України ТОВ „Основа! не було надано суду витребуваного доказу, повідомлення про неможливість подання якого до суду від відповідача також не надходило.

Згідно з ч. 10 ст. 81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи неподання ТОВ „Основа! витребуваних судом доказів, а також не повідомлення суду причин неможливості подання доказу, враховуючи виставлений позивачем відповідачеві рахунок № 1767 від 23.07.2019р. на суму 36 331,80 грн., а також платіжне доручення №68 від 02.08.2019р. про оплату вказаного рахунку, приймаючи до увагу надану ТОВ „Гранресурси податкову накладну №352 від 23.07.2019р. на суму 36 331,80 грн., господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання обставини поставки позивачем 23.07.2019р. відповідачеві товару на суму 36 331,80 грн.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що загальна вартість поставленого ТОВ „Гранресурси товару складає 924 706,92 грн.

Проте, в порушення наведених норм закону та умов договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. ТОВ „Основа! в рахунок оплати вартості поставленого позивачем товару було перераховано на рахунок ТОВ „Гранресурси грошові кошти у розмірі 749 730,69 грн., тобто на 174 976,23 грн. менше необхідного розміру.

Предметом заявлених ТОВ „Гранресурси до ТОВ „Основа! позовних вимог є вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 188 374,55 грн. у зв`язку з зарахуванням сплачених відповідачем коштів в рахунок оплати пені згідно п. 6.8 договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. Вирішуючи питання про наявність у ТОВ „Гранресурси права здійснювати зарахування отриманих відповідачем коштів в рахунок оплати пені, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Умовами п. 6.8 договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. встановлено, що сторони домовились про першочергове зарахування платежів за цим договором на погашення заборгованості перед Постачальником. Кошти, які надходять від Покупця зараховуються в першу чергу на погашення неустойки та збитків, а решта на оплати основних платежів за договором.

Згідно з п. 7.5 договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. у випадку несвоєчасної оплати вартості партії товару, Постачальник має право вимагати від Покупця сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати Покупця. Нарахування пені здійснюється до моменту повного погашення Покупцем заборгованості за цим договором. Строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені та коштів згідно з п. 7.5.2. договору встановлюється терміном у два роки. Обмеження, визначені ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не застосовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, в рахунок оплати якої позивачем було зараховано отримані від відповідача кошти, суд дійшов висновку про правильність здійсненого ТОВ „Гранресурси розрахунку. При цьому, судом враховано, що за договором поставки №2307-1 від 23.07.2019р. пеня нараховується до моменту повного погашення Покупцем заборгованості за цим договором, що відповідає висновкам, наведеним у постанові Верховного Суду від 20.08.2021 по справі № 910/13575/20.

З викладених обставин господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ „Гранресурси позовних вимог у названій частині шляхом присудження до стягнення із ТОВ „Основа! суми основного боргу у розмірі 188 374,55 грн.

З посиланням на умови п. 7.5 договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. ТОВ „Гранресурси також було нараховано відповідачу пеню у розмірі 16 400,22 грн., яка була нарахована на суму боргу у розмірі 16 884,65 грн. протягом періоду з 31.05.2021р. по 09.08.2021р. та на суму 171 489,90 грн. протягом періоду з 05.12.2020р. по 09.08.2021р.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку. За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для присудження до стягнення із ТОВ „Основа! на користь ТОВ „Гранресурси пені у розмірі 16 400,22 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.5.2 договору поставки №2307-1 від 23.07.2019р. Постачальник незалежно від обраного способу захисту своїх прав має право вимагати від Покупця у разі прострочення виконання останнім своїх грошових зобов`язань сплати Покупцем інфляційних втрат та 10% річних за користування чужими грошовими коштами за період прострочення.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості поставленого товару позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано до сплати 10% річних у загальному розмірі 12 799,15 грн., які були нараховані позивачем на суму основного боргу у розмірі 188 374,55 грн. протягом періоду з 05.12.2020р. по 09.08.2021р. Крім того, позивачем було нараховано збитки від інфляції у розмірі 13 774,55 грн. на суму боргу у розмірі 188 374,55 грн. протягом грудня 2020р. червня 2021р.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок 10 % річних у розмірі 12 799,15 грн. та збитків від інфляції у розмірі 13 774,55 грн., господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку. Наведене має наслідком необхідність задоволення заявлених ТОВ „Гранресурси позовних вимог у названій частині шляхом присудження до стягнення із ТОВ „Основа! 10 % річних у розмірі 12 799,15 грн. та збитків від інфляції у розмірі 13 774,55 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених товариством з обмеженою відповідальністю „Гранресурси до товариства з обмеженою відповідальністю „Основа! позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача суми основного боргу у розмірі 188 374,55 грн., пені у розмірі 16 400,22 грн., 10% річних у розмірі 12 799,15 грн., збитків від інфляції у розмірі 13 774,55 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правову допомогу у розмірі 23 334,85 грн., клопотання про розподіл яких заявлено позивачем, господарський суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Господарський суд зауважує, що позивачем у поданій до суду позовній заяві було повідомлено, що попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складається із судового збору та витрат на правову допомогу, розмір яких складає 23 334,85 грн.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження отримання правової допомоги позивачем було надано суду договір про надання професійної правничої допомоги №65 від 02.11.2020р., рахунок №4 від 10.08.2021р., платіжне доручення №1217 від 12.08.2021р. на суму 26 835,09 грн., детальний опис виконаних робіт від 26.10.2021р., акт приймання-передачі від 25.10.2021р. до договору №65 від 02.11.2020р. на суму 23 334,85 грн.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки вимогами ст. 129 ГПК України передбачено необхідність розподілу інших судових витрат, тобто і витрат на правову допомогу, у разі задоволення позову - шляхом їх покладення на відповідача, господарський суд враховуючи задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю „Гранресурси вважає за необхідне та правомірне покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 23 334,85 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Основа! /65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Кармена Романа, будинок 8, квартира 23; ідентифікаційний код 42771527/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Гранресурси /67665, Одеська обл., Біляївський р-н, селище Усатове, вул. Залізничників, будинок 22; ідентифікаційний код 37170646/ суму основного боргу у розмірі 188 374,55 грн. /сто вісімдесят вісім тисяч триста сімдесят чотири грн. 55 коп./, пеню у розмірі 16 400,22 грн. /шістнадцять тисяч чотириста грн. 22 коп./, 10% річних у розмірі 12 799,15 грн. /дванадцять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять грн. 15 коп./, збитки від інфляції у розмірі 13 774,55 грн. /тринадцять тисяч сімсот сімдесят чотири грн. 55 коп./, судовий збір у розмірі 3500,24 грн. /три тисячі п`ятсот грн. 24 коп./, витрати на правову допомогу у розмірі 23 334,85 грн. /двадцять три тисячі триста тридцять чотири грн. 85 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 04 листопада 2021 р.

Суддя С.П. Желєзна