УХВАЛА

м. Київ

02.11.2021Справа №910/17300/21
За заявою Державного управління справами, м. Київ

про забезпечення доказів, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від Державного управління справами (заявника): Любавська І.Р. (в порядку самопредставництва);

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українська правда»: не з`явились;

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Хостинг Україна»: не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

26.10.2021 року Державне управління справами (заявник) звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення доказів до пред`явлення позову шляхом:

- витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Хостинг Україна" (ідентифікаційний код юридичної особи 37593550, місцезнаходження: Україна, 03067, місто Київ, вулиця Машинобудівна, будинок 35-А) інформації про власника домену (реєстранта) та споживача послуги хостингу вебсайту (власника вебсайту) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 хостингу, який розміщений на сервері ІНФОРМАЦІЯ_3 за IP адресою НОМЕР_1 , а саме: прізвище, ім`я, по батькові, місце реєстрації та проживання, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник фізична особа, або найменування юридичної особи, ідентифікаційний код, місцезнаходження, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник юридична особа;

- огляду судом електронних доказів, а саме вмісту веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме веб-сторінки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 розгляд заяви Державного управління справами про забезпечення доказів в справі №910/17300/21 призначено на 02.11.2021.

В судове засідання 02.11.2021 представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українська правда» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Хостинг Україна» не з`явились, про час та місце повідомлялись належним чином та відповідно до положень ст. 112 ГПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши подану Державним управлінням справами заяву про витребування доказів та заслухавши пояснення представника, яка просила її задовольнити, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 110 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

У разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення доказів не пізніше наступного дня після закінчення такого строку або постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Якщо ухвала про забезпечення доказів на момент її скасування була виконана повністю або частково - отримані судом докази (показання свідків, висновки експертів тощо) не можуть бути використані в іншій справі.

В обґрунтування поданої заяви, Державне управління справами зазначає, що 06.09.2021 в мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 було опубліковано статтю під назвою «Резиденція «Синьогора ДУС» з 2017 року отримала 57,7 млн. збитків».

Заявник вважає, що факти, які висвітлені у вищезазначеній статті підлягають спростуванню у судовому порядку, оскільки поширена недостовірна інформація має негативний характер, що дає можливість адресатами зробити висновок про неефективність діяльності Державного управління справами і сприяє формуванню в суспільстві негативного ставлення до нього.

Як зазначає Державне управління справами, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз`яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

У зв`язку з чим, з метою визначення автора вказаної статті Державне управління справами звернулося до провайдера - Товариства з обмеженою відповідальністю «Хостинг Україна» з листом від 22.09.2021 №01-13/114.1/3147/21 щодо надання інформації про власника домену (реєстранта) та споживача послуги хостингу вебсайту (власника вебсайту) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, який розміщений на сервері ІНФОРМАЦІЯ_6 за IP адресою НОМЕР_1 , а саме: прізвище, ім`я, по батькові, місце реєстрації та проживання, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник юридична особа.

Проте, листом від 28.09.2021 №3173 Товариство з обмеженою відповідальністю "Хостинг Україна" відмовило заявнику в наданні інформації щодо власника домену та споживача послуг хостингу для сайту, оскільки вказана інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом

Враховуючи те, що заявник не має можливості отримати відомості про власника домену (реєстранта) та споживача послуги хостингу вебсайту (власника вебсайту) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, який розміщений на сервері ІНФОРМАЦІЯ_6 за IP адресою НОМЕР_1 та з огляду на те, що стаття, яка була поширена в мережі інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 може зникнути, Державне управління справами звернулося до суду з заявою про забезпечення доказів шляхом витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Хостинг Україна" інформації про власника домену (реєстранта) та споживача послуги хостингу вебсайту (власника вебсайту) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 хостингу, який розміщений на сервері ІНФОРМАЦІЯ_3 за IP адресою НОМЕР_1 , а саме: прізвище, ім`я, по батькові, місце реєстрації та проживання, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник фізична особа, або найменування юридичної особи, ідентифікаційний код, місцезнаходження, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник юридична особа та огляду судом електронних доказів, а саме вмісту веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_4, саме веб-сторінки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями".

У рішенні від 09.03.2011 у справі "Буланов та Купчик проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав і обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але і отримати "вирішення" спору судом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, враховуючи викладене, беручи до уваги відсутність у позивача необхідних даних щодо особи відповідача, які встановлені підпунктом 2 пункту 3 статті 162 ГПК України, пунктом 1 статті 164 ГПК України та пунктом 1 статті 170 ГПК України, що в свою чергу унеможливлює реалізацію позивачем свого права на звернення до господарського суду із відповідною позовною заявою, передбаченого статтею 4 ГПК України, суд дійшов висновку про задоволення заяви Державного управління справами частково в частині витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Хостинг Україна" інформації про власника домену (реєстранта) та споживача послуги хостингу вебсайту (власника вебсайту) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 хостингу, який розміщений на сервері ІНФОРМАЦІЯ_3 за IP адресою НОМЕР_1 , а саме: прізвище, ім`я, по батькові, місце реєстрації та проживання, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник фізична особа, або найменування юридичної особи, ідентифікаційний код, місцезнаходження, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник юридична особа.

Щодо забезпечення доказів шляхом огляду судом електронних доказів, а саме вмісту веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме веб-сторінки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1, суд зазначає наступне.

Так, ч. 2 ст. 110 ГПК України передбачено, що способами забезпечення судом доказів є, зокрема, огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням.

З аналізу даної норми вбачається, що забезпечення доказів надає додаткову гарантію збереження таких доказів. Обґрунтованим є вжиття заходів забезпечення доказів лише у разі, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Обов`язок щодо обґрунтування необхідності забезпечення доказів згідно з приписами пункту 5 частини 1 статті 111 ГПК України покладається на заінтересовану особу - заявника.

Проте у поданій Державним управлінням справами заяві про забезпечення доказів, останнім належним чином не було обґрунтовано необхідності вжиття заходів забезпечення доказів шляхом огляду судом електронних доказів, а саме вмісту веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_4, асаме веб-сторінки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1, а також не наведено підстав для припущення, що стаття може зникнути (може бути видалена) та ґрунтується лише на припущенні заявника.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на вищевикладене, заява Державного управління справами про забезпечення доказів підлягає частковому задоволенню, а саме в частині витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Хостинг Україна" інформації про власника домену (реєстранта) та споживача послуги хостингу вебсайту (власника вебсайту) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 хостингу, який розміщений на сервері ІНФОРМАЦІЯ_3 за IP адресою НОМЕР_1 , а саме: прізвище, ім`я, по батькові, місце реєстрації та проживання, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник фізична особа, або найменування юридичної особи, ідентифікаційний код, місцезнаходження, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник юридична особа, в іншій частині заяви про забезпечення доказів суд відмовляє.

Ухвала про забезпечення доказів (крім забезпечення доказів шляхом допиту свідків, призначення експертизи, огляду доказів) є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч. 7 ст. 112 ГПК України).

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 110, 111, 112, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Державного управління справами про забезпечення доказів у справі №910/17300/20 задовольнити частково.

2. Забезпечити докази шляхом витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Хостинг Україна" (ідентифікаційний код юридичної особи 37593550, місцезнаходження: Україна, 03067, місто Київ, вулиця Машинобудівна, будинок 35-А) інформації про власника домену (реєстранта) та споживача послуги хостингу вебсайту (власника вебсайту) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 хостингу, який розміщений на сервері ІНФОРМАЦІЯ_6 за IP адресою НОМЕР_1 , а саме: прізвище, ім`я, по батькові, місце реєстрації та проживання, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник фізична особа, або найменування юридичної особи, ідентифікаційний код, місцезнаходження, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник юридична особа.

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Хостинг Україна" (ідентифікаційний код юридичної особи 37593550, місцезнаходження: Україна, 03067, місто Київ, вулиця Машинобудівна, будинок 35-А) надати витребувані докази у письмовій формі до Господарського суду міста Києва.

4. Ухвала про забезпечення доказів набирає законної сили з 02.11.2021 року, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 02.11.2024 року.

5. Стягувачем за даною ухвалою є - Державне управління справами (, адреса: 01220, м. Київ, вул. Банкова, буд. 1).

6. Боржником за ухвалою є - Товариство з обмеженою відповідальністю "Хостинг Україна" (ідентифікаційний код юридичної особи 37593550, місцезнаходження: Україна, 03067, місто Київ, вулиця Машинобудівна, будинок 35-А).

7. Ухвала набирає законної негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строку, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ