РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2021 року м. Чернігівсправа № 927/957/21
Господарським судом Чернігівської області у складі судді Романенко А.В. за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601;

e-mail: ; ІНФОРМАЦІЯ_1;

до відповідача: Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області, вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500; e-mail: ;

предмет спору: про стягнення 2645,60грн

без виклику сторін

09.09.2021, Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - АТ «НАК «Нафтогаз України») подано позов до Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області (надалі - КП «Прилукитепловодопостачання» ПМР ЧО) про стягнення збитків в сумі 2645,60грн, у тому числі 1990,64грн за березень 2019 року та 654,96грн за квітень 2019 року, нарахованих на підставі пунктів 3.13. та 5.7. Договору №5290/18-КП-39 постачання природного газу від 05.10.2018 та додаткових угод №1-14/15 складених у період з 22.10.2018 по 12.09.2019 (далі - договір). Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору в частині невідповідності замовленого обсягу природного газу до обсягу його фактичного споживання в спірному періоді.

Ухвалою суду від 13.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №927/957/21, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін, учасникам справи встановлено строки для подачі заяв по суті спору, зокрема, відповідачу - 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для подачі до суду та позивачу відзиву на позов; позивачу - 7 календарних днів з дня отримання відзиву для подачі до суду та відповідачу відповіді на відзив; відповідачу - 7 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив для подачі до суду та позивачу заперечення на відповідь на відзив.

Будь-яких клопотань від сторін про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, в порядку визначеному статтею 252 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), на адресу суду не надходило. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснено при відкритті провадження в справі в ухвалі суду від 13.09.2021, яку направлено сторонам за адресами їх державної реєстрації за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень №741 та №733, ухвала суду від 13.09.2021 одержана сторонами 16.09.2021.

З урахуванням процесуальних строків установлених ухвалою суду від 13.09.2021 для подачі сторонами заяв по суті спору граничним строком для подачі до суду відзиву є 01.10.2021.

Відповідач, у межах установлених строків, скористався правом на подання до суду мотивованого відзиву на позов, у порядку статей 165, 178 ГПК України, що одночасно направлений на адресу позивача. Згідно поданого відзиву проти задоволення позову заперечив у повному обсязі рахуючи, що наявність підстав для стягнення збитків, зокрема, в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, з огляду на принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, підлягає доведенню позивачем. Звертав увагу, що матеріали даної справи не містять будь-якого обґрунтування відносно того, що позивачу були заподіянні будь-які збитки в розумінні статей 224, 225 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) (реальні або упущена вигода) внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань, зокрема, споживання ним природного газу в обсязі меншому від замовленого. При цьому, ані нормами Закону України «Про ринок природного газу», ані нормами Правил постачання природного газу, всупереч доводам позивача, останнього не звільнено від обов`язку доведення наявності складу цивільного правопорушення, що є підставою для стягнення збитків. Крім того, зауважував, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг, дотримується позиції про неправомірність нарахування збитків та проведення розрахунку постачальником - НАК «Нафтогаз України» розміру відхилення фактичного обсягу спожитого природного газу від підтвердженого (замовленого) споживачем за окремими договорами, а не за обсягом спожитого природного газу за ЕІС-кодом споживача (лист №8712/16/7-19 від 16.08.2019).

Позивач, у межах установлених строків, скористався правом на подання до суду письмової відповіді на відзив, у порядку статей 166, 184 ГПК України, що одночасно направлена на електронну адресу відповідача (повідомлену ним у відзиві на позов: ). У відповіді на відзив проти доводів відповідача заперечував вважаючи, що відносини в сфері використання природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», що є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до Цивільного та Господарського кодексів України. Незалежно від того, що загальні правила відшкодування збитків викладені в положеннях указаних кодексів України, порядок відшкодування збитків завданих суб`єктам ринку природного газу, в правовідносинах між постачальниками та споживачами природного газу імперативно регулюються розділом VI Правил постачання природного газу, застосування яких є обов`язковим для даного виду правовідносин, оскільки цими Правилами передбачено підстави та механізм розрахунків збитків, відповідно до якого обсяг природного газу вираховується за договором на постачання природного газу. Умовами договору №5290/18-КП-39 від 05.10.2018, що є чинними (в установленому законом порядку недійсним не визнавався), сторони погодили обов`язок відповідача відшкодовувати збитки в разі відхилення планових обсягів природного газу від фактично спожитих. Також звертав увагу, що виходячи з погоджених сторонами умов, саме відповідач зобов`язаний контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу в разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за Договором. Натомість відповідачем наведені зобов`язання не виконувались належним чином, обсяг спожитого природного газу в березні - квітні 2019 року був меншим за обсяг підтвердженого (замовленого), що є достатньою підставою для стягнення збитків відповідно до частини 1 статті 611, частини 1 статті 623 ЦК України, п.1 розділу VI Правил постачання природного газу та положень чинного Договору.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 248 ГПК України, суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Суд констатує, що сторонами не заявлено клопотань щодо розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку визначеному статтею 252 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ :

05.10.2018, між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - Постачальник) та Комунальним підприємством «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області (надалі - Споживач) укладено Договір №5290/18-КП-39 постачання природного газу, за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору (п.1.1. Договору в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018 до нього).

У подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод №1-14/15 до цього Договору. Так, 23.11.2018, між сторонами укладено додаткову угоду №4 до договору постачання природного газу №5290/18-КП-39 від 05.10.2018, якою розділи 1-12 Договору викладено в новій редакції.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перейменовано в АТ «НАК «Нафтогаз України», у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позивач є стороною Договору та йому належать права та обов`язки Постачальника, які виникли на підставі даного Договору.

За п.1.2. Договору в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018 до нього, природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами та організаціями.

Згідно з п.1.3. Договору в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018 до нього, за цим Договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» на митну територію України.

Пунктом 2.1. Договору в редакції додаткових угод №6 від 20.03.2019 та №8 від 16.04.2019 до нього, сторони узгодили обсяги природного газу, що мають бути поставлені, зокрема, в березні 2019 року - 70тис.куб.м. та у квітні 2019 року - 35тис.куб.м.

Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, визначені в п.2.1. цього Договору, повністю покривають потреби Споживача в відповідних розрахункових періодах для потреб, визначених п.1.2. цього Договору. Споживач самостійно визначає обсяги, зазначені в п.2.1. цього Договору, та несе відповідальність за правильність їх визначення (п.2.2. Договору в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018 до нього).

Підписанням цього Договору Споживач надає згоду Постачальнику для включення його до Реєстру споживачів Постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи (надалі - Оператор ГТС) відповідно до вимог Кодексу ГТС, за умови дотримання Споживачем п.3.3. цього Договору (п.2.3. Договору в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018, що відповідно до п.1 додаткової угоди №5 від 19.03.2019 поширює свою дію на правовідносини сторін з 01.03.2019).

За п.2.4. Договору в редакції додаткової угоди №9 від 07.05.2019 (поширює свою дію на правовідносини сторін з 01.03.2019), перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим Договором може відбуватись за ініціативою Споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (газового місяця в значенні Кодексу ГТС), але не пізніше останнього робочого дня розрахункового періоду. Для цього Споживач зобов`язаний своєчасно надати Постачальнику два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач зобов`язаний самостійно контролювати обсяги використання природного газу та своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу в разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим Договором.

Відповідно до п.2.5. Договору в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018 до нього, допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +/- 5 відсотків від зазначеного в п.2.1. обсягу без підписання додаткової угоди.

Приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві в відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п.3.8. Договору в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018 до нього).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, у березні 2019 року, на підставі Договору поставлено, а відповідачем спожито природний газ обсягом 61,299тис.куб.м. вартістю 458676,64грн, у квітні 2019 року - 32,028тис.куб.м. вартістю 239653,09грн, про що свідчать належним чином засвідчені копії двосторонніх актів приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 та 30.04.2019.

З наведеного слідує, що відповідачем не було повною мірою дотримано визначених Договором обсягів споживання природного газу в указаному періоді, зокрема, в березні 2019 року відповідач фактично спожив природний газ в обсязі, меншому на 8,701тис.куб.м (на 12,43%), ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 Договору в редакції додаткової угоди №6 від 20.03.2019; у квітні 2019 року - в обсязі меншому на 2,972тис.куб.м (на 8,49%), ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1. Договору в редакції додаткової угоди №8 від 16.04.2019.

За умовами п.3.13. Договору, в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018, дія якого відповідно до п.1 додаткової угоди №5 від 19.03.2019 поширюється на правовідносини сторін з 01.03.2019, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 Договору), Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в порядку, визначеному п.5.7. Договору.

При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості невикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період (п.3.13.1. Договору);

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = ( Vф - Vп ) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Постачальником Споживачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п.2.1. цього Договору; Ц - ціна природного газу за цим Договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5 (п.3.13.2. Договору).

Відповідно до п.5.7. Договору, в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018, дія якого згідно п.1 додаткової угоди №5 від 19.03.2019 поширюється на правовідносини сторін з 01.03.2019, відшкодування Постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п.3.13. цього Договору, здійснюється наступним чином:

- Постачальник, на підставі даних зазначених в акті приймання-передачі (якщо Споживач порушив п.3.9. Договору та не надав акт приймання-передачі використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п.2.1. Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1. або 3.13.2. пункту 3.13. цього Договору;

- Постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає Споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- Споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати Постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Наведені положення Договору узгоджуються зі змістом розділу VI Правил постачання природного газу (далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (в редакції чинній на час існування спірних правовідносин).

Сторони погодили підпунктами 4 та 8 пункту 6.2. Договору, в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018 до нього, що Споживач зобов`язаний, самостійно контролювати власне використання природного газу за цим Договором і не допускати відхилення фактичних обсягів використання газу більше ніж на 5% від замовлених, без їх коригування шляхом підписання додаткової угоди; прийняти газ у кількості, зазначеній в п.2.1. даного Договору; відшкодувати Постачальнику збитки, розраховані відповідно до п.3.13. цього Договору.

У свою чергу, Постачальник, відповідно до підпункту 4 пункту 6.3. Договору, в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018 до нього, має право вимагати від Споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення Споживачем умов п.2.1. цього Договору в разі, якщо відхилення фактично використаних Споживачем у розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, та і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

З огляду на погоджений Договором порядок відшкодування збитків, розрахованих на підставі п.3.13. Договору, 21.05.2019 та 15.06.2019 позивачем направлено відповідачу акти-претензії №26-1260-19 від 16.05.2019 та №26-1949-19 від 11.06.2019 щодо відшкодування збитків, унаслідок різниці між замовленим обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного природного газу за підсумком березня та квітня 2019 року (поштові відправлення: 146; 833), факт отримання яких відповідачем підтверджується наявними матеріалами справи.

У подальшому позивачем, з урахуванням роз`яснень НКРЕКП щодо порядку застосування п.1 розділу VI Правил постачання природного газу, здійснено перерахунок розміру збитків у спірному періоді, за яким сума збитків, що підлягає відшкодуванню за фактом споживання природного газу в березні 2019 року в меншому обсязі від замовленого складає 1990,64грн та в квітні 2019 року - 654,96грн, про що відповідачу 29.11.2019 направлено листи №26/10-3559-19 від 18.11.2019 та №26/10-4001-19 від 22.11.2019 (поштове відправлення: 994), що отримані адресатом 02.12.2019, про що свідчать наявні матеріали справи.

З огляду на те, що заявлена до відшкодування сума збитків відповідачем у добровільному порядку не відшкодована, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Предметом позову в цій справі є відшкодування збитків, спричинених постачальнику за фактом невідповідності підтвердженого (замовленого) споживачем обсягу природного газу до фактичного обсягу його споживання, а саме недоспоживання природного газу за результатами відповідного розрахункового місяця.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Стаття 22 ЦК України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у частині 2 статті 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 ГК України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати в разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди в випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається в зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Як установлено судом, у позовній заяві позивач не визначив, до якого саме виду збитків (реальних або упущеної вигоди) відносяться заявлені до відшкодування суми.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків (будь-якого виду) за порушення договірних зобов`язань потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення в сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Отже, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню позивачем перед судом.

Натомість вина боржника в порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина в заподіянні збитків.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 розділу VI Правил (у редакції чинній на момент існування спірних правовідносин), відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період; якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою (яку наведено в указаному пункті).

Тобто, з огляду на наведені положення підзаконного акту, законодавцем передбачено відшкодування збитків у разі недотримання споживачем погодженого обсягу споживання газу.

Разом з тим, як вбачається із вказаних норм, у них йдеться про право постачальника вимагати від споживача відшкодування збитків, що водночас узгоджується з наведеними вище нормами цивільного та господарського законодавства, якими врегульовано порядок відшкодування збитків.

Положень, з яких би вбачалося, що вказані загальні норми цивільного та господарського законодавства не підлягають застосуванню і що наявність підстав для відшкодування збитків не підлягає доведенню не містять ні Закон України "Про ринок природного газу", ні Правила, ні норми укладеного між сторонами договору.

Пункт 3.13. Договору та підпункти 1, 2 пункту 1 розділу VI Правил передбачають можливість відшкодування збитків споживачем. Проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків, оскільки вказане право на стягнення збитків з споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами в порядку, передбаченому ГПК України.

Відповідне узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо розгляду спору в подібних правовідносинах, викладеною в постанові від 25.08.2021 у справі №911/3215/20 за позовом АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», в якій суд касаційної інстанції зазначив про правомірність відмови в стягненні збитків за недотримання споживачем підтверджених обсягів природного газу, оскільки позивачем не доведено наявності з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення.

Отже, за висновком суду, погодження сторонами в договорі порядку визначення розміру збитків не звільняє від обов`язку кредитора довести повний склад цивільного правопорушення як підстави для застосування такої форми майнової відповідності, як відшкодування збитків. У зв`язку з цим кредитор повинен був довести: протиправність поведінки (порушення умов договору); наявність збитку; та причинний зв`язок.

Матеріалами справи підтверджуються, що відповідачем дійсно порушено умови Договору в частині обсягів спожитого природного газу в спірному періоді (використано природний газ у меншому обсязі від замовленого).

Судом установлено, що позивачем не визначено правової природи заявлених до відшкодування збитків (реальних збитків або упущеної вигоди); не обґрунтовано в чому полягають такі збитки; не надано доказів на підтвердження факту понесених ним збитків, спричинених порушенням відповідачем виконання зобов`язань за Договором, зокрема, у зв`язку з недотриманням нормативних обсягів споживання об`ємів природного газу в розрахунковому періоді; не доведено наявності втрат (зменшення майна) АТ «НАК «Нафтогаз України», спричинених меншим обсягом спожитого відповідачем природного газу та наявності відповідного причинно-наслідкового зв`язку між порушенням відповідачем умов Договору та зазначеними втратами.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За висновком суду, позивачем не доведено наявності повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність відповідача; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника), а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі 2645,60грн не підлягають задоволенню.

При цьому, судом першої інстанції взято до уваги правові висновки Верховного Суду в постанові від 25.08.2021 у справі №911/3215/20, що є обов`язковими в силу частини 4 статті 236 ГПК України. За висновком Верховного Суду в указаній справі, фактичні обставини якої подібні до даної, пункт 3.13. договору та підпункт 2 пункту 1 розділу VI Правил передбачає можливість відшкодування збитків споживачем, проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків, оскільки вказане право на стягнення збитків з споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами в порядку, передбаченому ГПК України.

При ухвалені рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Беручи до уваги, що заявлений позов не підлягає задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00грн покладаються на позивача.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 165, 166, 178, 184, 233, 236, 238, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) до Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області (вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, ) про стягнення 2645,60грн відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Романенко А.В.