СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Харків Справа №922/417/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І. , суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Легуші Я.С.,

за участю представників сторін:

від позивача Васькіна В.В., свідоцтво серія СМ №000676 від 18.03.2020, ордер серія ВМ №1020842 від 20.10.2021, Чорноткач Н.З., посвідчення №000251 від 13.12.2017, ордер серія ХВ №2067 від 04.02.2021,

від відповідача Мокроусов Ю.С., посвідчення №000252 від 22.12.2017, ордер серія АХ №1058135 від 05.07.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства «Хєлком» (вх.№2146Х/1 від 15.07.2021) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2021 (повний текст рішення складено 16.06.2021 у м. Харків, суддя Аюпова Р.М.) у справі №922/417/21,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп», м. Київ,

до Приватного підприємства «Хєлком», смт Малинівка Харківської області,

про стягнення коштів в розмірі 1485141,14 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства «Хєлком» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» заборгованості за договором поставки №16ДП від 01.01.2017 у сумі 1485141,14 грн, з них: сума боргу - 601793,22 грн, інфляційні витрати - 606265,46 грн, 3% річних - 277082,46 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.06.2021 у справі №922/417/21 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного підприємства «Хєлком» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» суму заборгованості за договором поставки №16ДП від 01.01.2017 у розмірі 1485141,14 грн (з яких: 601793,22 грн - сума основної заборгованості, 606265,46 грн - інфляційні втрати, 277082,46 грн - 3% річних) та суму судового збору у розмірі 22277,12 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Хєлком» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2021 у справі №922/417/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» до Приватного підприємства «Хєлком» про стягнення коштів у розмірі 1485141,14 грн та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач вказує на наступне:

- судом першої інстанції під час прийняття рішення, що оскаржується не було враховано, що своєчасній та повній сплаті коштів за договором поставки №16/ДП від 01.01.2017 ПП «Хєлком» до 31.12.2020 заважала протиправна поведінка саме ТОВ «Альпіне Груп», яка полягала у тому, що ТОВ «Альпіне Груп», в порушення положень вищезазначеного договору поставки та додаткової угоди до нього щодо строку та способу виконання зобов`язань по сплаті, у судовому порядку спочатку намагалось передчасно (до закінчення строків, визначених додатковою угодою №1 від 27.11.2019) стягнути з ПП «Хєлком» достроково всю заборгованість за договором поставки у справі №922/2/20. Також позивач звертався до господарського суду із позовом про визнання недійсною додаткової угоди, внаслідок чого судом було відмовлено у задоволенні позову. Таким чином, відповідач вважає, що ТОВ «Альпіне Груп» були навмисно створені умови, за яких ПП «Хєлком» було позбавлене можливості своєчасно виконати свої зобов`язання за договором поставки, до набрання чинності судовим рішенням по справі №922/2274/20. На думку апелянта є підстави для застосування приписів ст.614 ЦК України, відповідно до яких з огляду на відсутність вини відповідача у порушенні зобов`язання, у позивача були відсутні підстави для звернення з позовом;

- судом першої інстанції було невірно розраховано суму заборгованості за договором поставки №16/ДП від 01.01.2017, оскільки додатковою угодою №1 було визначено інший розмір заборгованості, на 147995,00 грн більше від фактичної та визначені інші строки погашення заборгованості;

- апелянтом наведено альтернативний розрахунок сум, за яким вказує, що заборгованість за договором складає 749788,22 грн, інфляційні збитки 14762,88 грн, 3% річних у розмірі 5632,64 грн;

- суд першої інстанції залишив без уваги такі обставини, як важкі економічні умови, розповсюдження коронавірусу, зазначені у клопотанні ПП «Хєлком» та помилково не зменшив розмір інфляційних збитків та розмір відсотків за користування грошовими коштами на 90%;

- на думку апелянта необхідним є експертне визначення розміру заборгованості за договором поставки №16/ДП від 01.01.2017, розміру інфляційних збитків та розміру відсотків за користування грошовими коштами; відповідне потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.

Також, апелянт в апеляційній скарзі просить призначити по справі №922/417/21 судово-економічну експертизу, проведення якої доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, поставивши на розгляд наступні питання :

-Яким є розмір заборгованості із 01 липня 2020 року за договором поставки №16-ДП від 01.01.2017, укладеним між Приватним підприємством «Хєлком» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп»?;

-Яким є розмір інфляційних збитків із 01 липня 2020 року за договором поставки №16-ДП від 01.01.2017, укладеним між Приватним підприємством «Хєлком» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп»?;

-Яким є розмір відсотків із 01 липня 2020 року за користування грошовими коштами за договором поставки №16-ДП від 01.01.2017, укладеним між Приватним підприємством «Хєлком» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп»?.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Хєлком», смт Малинівка Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2021 у справі №922/417/21. Встановлено строк до 20.08.2021 для подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» відзиву на апеляційну скаргу в порядку, визначеному статтею 263 Господарського процесуального кодексу України. Призначено розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Хєлком» на рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2021 у справі №922/417/21 на « 07» вересня 2021 р. о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Явку представників учасників судового процесу визнано необов`язковою.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9315 від 12.08.2021), в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач зазначає про наступне:

- твердження відповідача про те, що поведінка позивача є протиправною, внаслідок ініціювання судових спорів з ПП «Хєлком» (справи №922/2/20, №922/2274/20) та звернення до суду з даним позовом є помилковими, оскільки право на захист регламентовано нормами Європейської Конвенції з прав людини, Конституцією України;

- відповідач безпідставно вважає, що ПП «Хєлком» було позбавлено можливості своєчасно виконати свої зобов`язання за договором постави №16ДП від 01.01.2017 та за додатковою угодою до цього договору поставки, у зв`язку з поданням позову ТОВ «Альпіне Груп» про стягнення заборгованості у справі №922/2/20, а також, «до набрання чинності рішенням суду у справі №922/2274/20 16.02.2021»; жодним нормативним актом не передбачено зупинення виконання зобов`язань за договором в разі подання позовної заяви до суду про визнання недійсними додаткових угод до договору про врегулювання зобов`язань, а також в разі подання позовної заяви про стягнення заборгованості; судом не виносились ухвали про зупинення виконання зобов`язань за відповідачем за договором поставки №16ДП від 01.01.2017;

- позивачем були створені сприятливі умови для врегулювання питання сплати відповідачем досить значної суми заборгованості, водночас, відповідачем не були виконані умови додаткової угоди щодо врегулювання заборгованості сума боргу була сплачена лише частково та з порушенням термінів, встановлених графіком погашення заборгованості;

- обставини справи свідчать, що відповідач не мав на меті добросовісно виконувати зобов`язання, про що свідчить відсутність сплат згідно встановленого графіку та у відповідній сумі;

- відповідач в апеляційні скарзі заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, однак наявність суми основного боргу не спростовує жодним доказом, що свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги про скасування рішення першої інстанції та відмову в задоволенні позову в повному обсязі;

- розрахунки розміру заборгованості, розміру інфляційних збитків та розміру відсотків за користування грошовими коштами, здійснений відповідачем є відмінним від даних розрахунків, проведених позивачем, при цьому будь-яких посилань на нові докази, в т.ч. на первинні документи, які б не надав позивач, ПП «Хєлком» не зазначено; господарськими судами установлено факт, що додаткова угода до договору поставки не є новацією в розумінні ст.604 ЦК України;

- враховуючи той факт, що підготовче засідання у справі було закрито 13.05.2021 і у відповідача було достатньо часу для надання доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд першої інстанції обґрунтовано залишив вказане клопотання відповідача без розгляду та не залучив висновок фінансово-господарської діяльності ПП «Хєлком» як такий, що поданий без поважних причин після закриття підготовчого провадження на підставі ч.2 ст.207 ГПК України;

- важкі економічні умови, які склались в державі, у тому числі з розповсюдженням коронавірусу, на які посилається заявник, вплинули не тільки на стан підприємства відповідача, але й на позивача (стягувача); при цьому заявник у своєму клопотанні не надає належних доказів на підтвердження неможливості вчасного погашення суми заборгованості за договором;

- твердження відповідача щодо необхідності призначення судової економічної експертизи є цілком необґрунтованими, у зв`язку з тим, що в матеріалах справи містяться всі належні та допустимі докази, при дослідженні яких можливо встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2021 у зв`язку із звільненням у відставку головуючого судді Дучал Н.М. для розгляду справи №922/417/21 визначено новий склад суду, а саме: головуючий суддя-доповідач Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 прийнято справу №922/417/21 за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Хєлком» на рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2021 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя-доповідач Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Шутенко І.А. Призначено справу №922/417/21 до розгляду на 07.10.2021. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№11608 від 06.10.2021), у зв`язку із неможливістю уповноваженого представника взяти участь в призначеному судовому засіданні.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 розгляд справи відкладено. Призначено судове засідання на 02.11.2021. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» адвокатом Васькіною В.В. було надано суду апеляційної інстанції суду заяву (вх.№12096 від 21.10.2021) про участь у судовому засіданні, призначеному на 02.11.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021, у зв`язку з відпусткою судді Россолова В.В. для розгляду справи №922/417/21 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» про участь його представника у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/417/21, яке відбудеться 02.11.2021 о 12:00 год., у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву. Судове засідання у справі №922/417/21, яке відбудеться 02.11.2021 о 12:00 год. ухвалено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» адвоката Васькіної В.В. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вх.№12528 від 01.11.2021), в якій представник, зокрема, просить надати доступ до матеріалів справи №922/417/21 для ознайомлення з використання програми «Електронний суд» представнику позивача адвокату Адвокатського об`єднання «Бауман Кондратюк» Васкіній Вероніці Валеріївні.

Колегія суддів зазначає, що при перевірці відомостей про учасника справи встановлено, що дані представника позивача в повному об`ємі містяться в відомостях про учасника справи для доступу до електронної справи №922/417/21, а отже Васькіна В.В. станом на момент подання заяви в же мала право скористатися підсистемою «Електронний суд» для ознайомлення з матеріалами справи №913/659/20, які наявні в підсистемі в онлайн-режимі. У зв`язку з чим підстави для задоволення вказаної заяви відсутні.

Стосовно клопотання апелянта про призначення у справі судово-економічної експертизи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.98 Господарського процесуального кодексу України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно ч.1 ст.99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Тобто, призначення експертизи є обов`язковим у випадках, якщо наявні в матеріалах справи засоби доказування не дають можливості суду правильно їх встановити і необхідні спеціальні знання для їх встановлення.

В судовому засідання представник відповідача не наполягав на задоволенні клопотання про призначення у справі судової експертизи за умови достатності доказів у справі для встановлення дійсних обставин справи. Представники позивача проти клопотання про призначення судової експертизи заперечували.

Суд, дослідивши клопотання апелянта та матеріали справи, встановив, що справа №922/417/21 містить достатньо доказів для встановлення обставин, що входять до предмету доказування в даній справі, а питання, заявлені відповідачем, можуть бути з`ясовані без застосування спеціальних знань, а тому клопотання відповідача про призначення судової експертизи задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні представник відповідача надану ним скаргу підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі. Представники позивача проти вимог скарги заперечили, просили оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Враховуючи, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» (постачальник, позивач) та Приватним підприємством «Хєлком» (покупець, відповідач) укладений договір поставки №16ДП.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується постачати у власність покупцю товар для використання його у господарській діяльності, а покупець зобов`язується приймати цей товар і оплачувати його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору предметом поставки є хімічні матеріали для обробки шкіри (надалі - товар).

Відповідно до п. 3.2 договору, перехід права власності на товар відбувається у момент відвантаження товару постачальником.

П. 4.1 договору передбачено, що загальна вартість товару, що постачається за цим договором протягом усього строку дії договору складається з вартості усіх товарів, зазначених в накладних на поставку.

Згідно з п. 4.2 договору вартість кожної партії товарів визначається сторонами згідно рахунків-фактур, накладних на поставку, що надається постачальником покупцеві.

П. 4.3 договору передбачено, що оплата здійснюється перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок на протязі 45 днів після поставки товару. Днем оплати товару вважається надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (п. 8.1 договору). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору, та закінчується 31.12.2017.

Відповідно до п. 8.3 договору, закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Позивачем, на виконанням умов укладеного між сторонами договору, поставлено відповідачу товар, а відповідач його отримав на загальну суму 2580650,28 грн., з урахуванням ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, рахунками на оплату, довіреностями на отримання товару та товарно-транспортними накладними (далі - ТТН), а саме:

- Видаткова накладна №РН-0000031 від 01.03.2017 на суму 351975,60 грн. з урахуванням ПДВ; рахунок на оплату №24 від 01.03.2017 на суму 351975,60 грн. з урахуванням ПДВ; довіреність №11-Б від 01.03.2017; ТТН №010317 від 01.03.2017. Граничний термін сплати з урахуванням вихідних днів - 17.04.2017.

- Видаткова накладна №РН-0000076 від 27.04.2017 на суму 701257,20 грн. з урахуванням ПДВ; рахунок на оплату №36 від 13.03.2017 на суму 701257,20 грн. з урахуванням ПДВ; довіреність №14-Б від 27.04.2017; ТТН №270417 від 27.04.2017. Граничний термін сплати з урахуванням вихідних днів - 12.06.2017.

- Видаткова накладна №РН-0000137 від 29.08.2017 на суму 768846,18 грн. з урахуванням ПДВ; рахунок на оплату №141 від 29.08.2017 на суму 768846,18 грн. з урахуванням ПДВ; довіреність №31-Б від 29.08.2017; ТТН №270418 від 29.08.2017. Граничний термін сплати - 13.10.2017.

- Видаткова накладна №РН-0000143 ід 31.08.2017 на суму 558270,90 грн. з урахуванням ПДВ; рахунок на оплату №145 від 31.08.2017 на суму 558270,90 грн. з урахуванням ПДВ; довіреність №31-Б від 29.08.2017; ТТН №270419 від 30.08.2017; ТТН №270420 від 31.08.2017. Граничний термін сплати з урахуванням вихідних днів - 16.10.2017.

- Видаткова накладна №РН-0000242 від 29.12.2017 на суму 200300,40 грн. з урахуванням ПДВ; рахунок на оплату №246 від 29.12.2017 на суму 200300,40 грн. з урахуванням ПДВ; довіреність №41-Б від 29.12.2017; ТТН №270417 від 29.12.2017. Граничний термін сплати - 12.02.2018.

Будь-які зауваження з боку відповідача щодо невідповідності якості, комплектності, кількості поставленого товару позивачу не надходили.

Поставлений товар за договором покупець сплатив частково або з порушенням термінів сплати з урахуванням проведеного заліку взаємних заборгованостей, що підтверджується угодою, банківськими виписками та платіжними дорученнями в розмірі 1978857,06 грн., з урахуванням ПДВ.

31.03.2018 сторонами був проведений залік взаємних заборгованостей, згідно з угодою про припинення зобов`язань від 31.03.2018, укладеної між ТОВ «Альпіне Груп» та ПП «Хєлком».

Так, в даній угоді зафіксовано, що згідно з договором №18ДП від 01.01.2016 між ТОВ «Альпіне Груп» та ПП «Хєлком» останнє повинно сплатити 200233, 68 грн. з урахуванням ПДВ (п. 1). Згідно договору №16ДП від 01.01.2017 між ТОВ «Альпіне Груп» та ПП «Хєлком» останнє повинно сплатити 2580650,28 грн., з урахуванням ПДВ (п. 2) . Згідно видаткової накладної №РН-00970 від 09.10.2017 між ПП «Хєлком» та ТОВ «Альпіне Груп» останнє повинно сплатити 249765,14 грн. з урахуванням ПДВ (п. 3). Сторони домовилися виконання умов зазначених договорів про оплату один одному 249765,14 грн. з урахуванням ПДВ, призвести шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (п. 4). Ця угода є підставою для проведення заліку взаємних заборгованостей в рамках зазначених вище документів на суму 249765,14 грн. з урахуванням ПДВ.

Отже, розмір суми, що був зарахований в рахунок погашення заборгованості за договором №16ДП від 01.01.2017, на підставі угоди про припинення зобов`язань, склав 49531,46 грн.

Також, 27.11.2019 між ТОВ «Альпіне Груп» в особі директора Мельник Євгенії Василівни, що діяла на підставі Статуту та ПП «Хєлком» в особі директора Мкртичана Самвела Георгійовича, що діяв на підставі Статуту, було укладено Додаткову угоду №1 до договору поставки №16/ДП від 01.01.2017, щодо врегулювання заборгованості (надалі - додаткова угода).

Відповідно до умов вищевказаної угоди, між сторонами фактично врегульовано погашення боржником заборгованості у розмірі 1506988,82 грн. за договором поставки №16/ДП від 01.01.2017 із визначеним графіком погашення заборгованості.

Так, зокрема вказаною угодою сторонами було встановлено наступний графік погашення заборгованості:

- пункт 2.1. угоди встановив строк погашення суми у розмірі 360000,00 грн., що еквівалентно сумі 15000 доларів США не пізніше 30.12.2019.

- пунктом 2.2. встановлено, що погашення грошової суми у розмірі 573494,41 грн., що складає 50% від суми заборгованості наявної станом на 01.01.2020, відбудеться у строк не пізніше 30.06.2020.

- пунктом 2.3. додаткової угоди встановлено строк для погашення всієї наявної заборгованості за договором поставки у розмірі 573494,41 грн. не пізніше 30.12.2020.

Відповідно до п.3 додаткової угоди, постачальник в разі належного виконання покупцем п. 2 цієї додаткової угоди, відмовляється від будь-яких санкцій (штрафів, пені та ін.), передбачених Законом і умовами договору поставки №16/ДП від 01.01.2017 за порушення грошових зобов`язань.

Крім того, 27.11.2019 між ТОВ «Альпіне Груп» та ПП «Хєлком» був укладений протокол досудового врегулювання, яким дублювалися умови погашення заборгованості, визначені даною додатковою угодою.

П.4 вказаного протоколу досудового врегулювання визначено, що в разі неналежного виконання або невиконання ПП «Хєлком» п. 2 цього протоколу в строк більше ніж 3 (три) календарних місяці від дати укладання цього протоколу, ТОВ «Альпіне Груп» залишає за собою право звернутися до суду із відповідним позовом про стягнення із ПП «Хєлком» заборгованості.

Позивач, звертаючись до господарського суду із даним позовом зазначає, що ПП «Хєлком» не було виконано умови п. 2 додаткової угоди та п. 2 протоколу досудового врегулювання, отже, у ТОВ «Альпіне Груп» виникло право на звернення з позовом до суду про стягнення основної суми боргу в розмірі 601793,22 грн. Також відповідно до ст.625 ЦК України були нараховані: 3% річних за прострочення оплати за договором - 277082,46 грн. та інфляційні витрати за прострочення оплати за договором - 606265,46 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача 601793,22 грн. заборгованості відповідача за договором поставки від 01.01.2017, інфляційних втрат в розмірі 606265,46 грн. та 3% річних в розмірі 277082,46 грн. Також суд вважає що клопотання відповідача щодо зменшення розміру інфляційних збитків та розміру відсотків за користування грошовими коштами, є необґрунтованим, підстави, які наведені заявником у відповідному клопотанні не носять виключний характер, а, отже, у суду відсутні підстави для його задоволення.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

За змістом ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Ст.712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

За вимогами частини першої ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачем, на виконанням умов укладеного між сторонами договору, поставлено відповідачу товар, а відповідачем отримано на загальну суму 2580650,28 грн., з урахуванням ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, рахунками на оплату, довіреностями на отримання товару та товарно-транспортними накладними (далі - ТТН), зазначеними вище.

На виконання зобов`язання з оплати товару відповідач здійснював наступні оплати товару:

- платіжним дорученням №130 від 13.03.2017 про сплату 351975,60 грн;

- платіжним дорученням №223 від 11.05.2017 про сплату 20000,00 грн;

- платіжним дорученням №235 від 17.05.2017 про сплату 4000,00 грн;

- платіжним дорученням №392 від 28.08.2017 про сплату 70000,00 грн;

- платіжним дорученням №539 від 13.11.2017 про сплату 30000,00 грн;

- платіжним дорученням №708 від 26.03.2018 про сплату 35000,00 грн;

- угодою про припинення зобов`язань від 31.03.2018 (залік взаємних заборгованостей) на суму 49531,46 грн;

- платіжним дорученням №755 від 19.04.2019 про сплату 10000,00 грн;

- платіжним дорученням №801 від 14.05.2018 про сплату 25000,00 грн;

- платіжним дорученням №845 від 13.06.2018 про сплату 26150,00 грн;

- платіжним дорученням №1302 від 20.08.2019 про сплату 150000,00 грн;

- платіжним дорученням №1341 від 19.09.2019 про сплату 110000,00 грн;

- платіжним дорученням №1385 від 18.10.2019 про сплату 190000,00 грн;

- платіжним дорученням №1393 від 24.10.2019 про сплату 150000,00 грн.

Таким чином наявні в матеріалах справи первинні документи свідчать, що станом на 24.10.2019 відповідачем було погашено 1221657,06. Отже сума заборгованості складала 1358993,22 грн.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами до Договору поставки №16/ДП від 01.01.2017 було укладено Додаткову угоду №1 від 27.11.2019, в якій останні дійшли згоди про перенесення строку виконання зобов`язань з оплати поставленого товару.

В Додатковій угоді №1 до Договору поставки № 16/ДП від 01.01.2017 сторони, окрім іншого, зазначили, що дану Додаткову угоду вони уклали з метою врегулювання домовленостей сторін щодо виконання умов зазначеного договору в частині погашення наявної заборгованості.

В п. 1 цієї Додаткової угоди, сторони дійшли згоди, що заборгованість покупця за поставлений за договором товар на момент складання та підписання цієї додаткової угоди складає 1506988,82 грн.

Пунктом 2 Додаткової угоди передбачено, що покупець сплачує постачальнику заборгованість за договором наступним чином:

2.1. в строк не пізніше 30.12.2019 сплатити на рахунок ТОВ «Альпіне Груп» 360000 (триста шістдесят тисяч гривень), яка буде складати суму еквівалентну 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США;

2.2. в строк не пізніше 30.06.2020 погасити суму заборгованості у розмірі 573494,41 (п`ятсот сімдесят три тисячі чотириста дев`яносто чотири) гривні 41 коп., що складає 50 (п`ятдесят) відсотків суми заборгованості, наявної станом на 01.01.2020;

2.3. в строк не пізніше 30.12.2020 погасити всю наявну заборгованість за договором поставки № 16ДП від 01.01.2017 573494,41 (п`ятсот сімдесят три тисячі чотириста дев`яносто чотири) гривні 41 коп.

2.4. у випадку переплати в попередній період сума переплати зараховується у наступні платежі.

Згідно з п.3 Додаткової угоди, постачальник в разі належного виконання покупцем п. 2 цієї додаткової угоди, відмовляється від будь-яких санкцій (штрафів, пені та ін.), передбачених Законом і умовами договору поставки №16/ДП від 01.01.2017 за порушення грошових зобов`язань.

Пунктом 6 Додаткової угоди передбачено, що вона є невід`ємною частиною договору поставки № 16ДП від 01.01.2017.

Згідно з приписами ст.ст.6, 627, 628 та 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст.204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

У даному випадку презумпція правомірності Додаткової угоди №1 від 27.11.2019 позивачем не спростована, тому ця угода є дійсною, а всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Додатково суд зазначає, що рішенням Господарського суду Харківської області від 01.12.2020 у справі №922/2274/20, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2021, в позові ТОВ «Альпіне Груп» до ПП «Хєлком» про визнання недійсними додаткової угоди №1 від 27.11.2019 до договору поставки №16/ДП від 01.01.2017 та додаткової угоди №1 від 27.11.2019 до договору поставки № 16/ДП від 01.01.2018 відмовлено повністю. Вказане судове рішення набрало законної сили, а відтак, встановлені ним обставини, у відповідності до положень ч.4 ст.75 ГПК України, з урахуванням того, що в зазначеній справі брали участь ті ж самі особи, що і в даній справі, доведення не потребують.

На підставі викладеного, з урахуванням норм чинного законодавства, відповідно до дійсного п.1 Додаткової угоди №1 від 27.11.2019 борг відповідача перед позивачем станом на 27.11.2019 склав 1506988,82 грн.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити те, що у справі №922/2/20 Східним апеляційним господарським судом в постанові від 01.09.2020 зроблено наступні висновки:

«Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з наведеним висновком місцевого суду про те, що уклавши Додаткові угоди від 27.11.2019, сторони фактично вчинили новацію в частині погашення заборгованості.

Так, відповідно до ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Новацію характеризують наступні ознаки: наявність взаємної згоди сторін щодо припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання; наявність умови про припинення попереднього зобов`язання; припинення всіх додаткових зобов`язань; виникнення між тими ж особами нового зобов`язання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання.

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, Додаткові угоди №1 від 27.11.2019 та №1 від 27.11.2019 не містять умови про інший предмет чи спосіб виконання Договору поставки №16ДП від 01.01.2017 та Договору поставки №16ДП від 01.01.2018, як підставу для зміни первісного зобов`язання новим зобов`язанням, а містять лише умови про відстрочення сплати заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язання з її оплати у встановлений п. 4.3. Договорів поставки строк, що не є новацією в розумінні ст. 604 ЦК України.

Наведеним спростовуються посилання позивача про те, що Додатковими угодами сторони вчинили новацію, але через те що цих правочинах не визначено про припинення первісного зобов`язання, тому умови Договорів поставки в частині строків оплати є чинними.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично зобов`язання відповідача за Договорами поставки (оплатити вартість поставленого товару) не було замінено на будь-яке інше (нове) зобов`язання, а відбулась лише заміна порядку і строку виконання такого зобов`язання, тобто визначено новий порядок оплати за поставлений товар (порядок погашення існуючої заборгованості).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання домовленостей, досягнутих згідно з вказаними Додатковими угодами, відповідачем на виконання умов Договорів сплачено на користь позивача 300000,00 грн. платіжним дорученням №1464 від 24.12.2019, 165600,00 грн. платіжним дорученням №1467 від 24.12.2019, та 149000,00 грн. платіжним дорученням №1474 від 27.12.2019.

Враховуючи, що станом на момент розгляду даного спору за умовами Додаткової угоди №1 від 27.11.2019 до Договору поставки №16ДП від 01.01.2017 та Додаткової угоди №1 від 27.11.2019 до Договору поставки №16ДП від 01.01.2018 з урахуванням часткової сплати відповідачем вартості поставленого товару (згідно обумовленого сторонами в додаткових угодах графіку), у відповідача відсутня прострочена заборгованість, оскільки строк чергового платежу встановлено на 30.06.2020 (дата яка станом на момент винесення даного судового рішення ще не настала), колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості і вважає вірним висновок суду про відмову у задоволенні позову в цій частині.

З огляду на встановлені судом обставини виконання відповідачем зобов`язання щодо сплати заборгованості відповідно до графіку погашення заборгованості погодженого у вказаних Додаткових угодах, колегія суддів також погоджується з висновком про відсутність підстав для нарахування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України суми інфляційних втрат та 3% річних.».

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.7 ст.75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду. А отже, колегія суддів дослідивши як обставини, викладені судом при прийнятті постанови від 01.09.2020 у справі №922/2/20, так і обставини, що встановлені у даній справи дійшла до наступних висновків.

Додаткова угода №1 від 27.11.2019 на переконання судової колегії не є новацією в розумінні ст.604 ЦК України, оскільки дійсно не визначає припинення основного Договору поставки №16ДП від 01.01.2017. Однак, як вбачається з обставин справи внаслідок укладення Додаткової угоди №1 від 27.11.2019 відбулась заміна порядку і строку виконання такого зобов`язання, тобто визначено новий порядок оплати за поставлений товар (порядок погашення існуючої заборгованості). Таким чином, не визнання Додаткової угоди №1 новацією зобов`язання, не впливає на дійсність вказаної додаткової угоди та дійсність нового порядку оплати боргу відповідачем перед позивачем. Таким чином при з`ясуванні питання про наявність заборгованості, підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних суд повинен виходити саме з того, чи настали строки виконання зобов`язання, передбачені Додатковою угодою №1.

Як було зазначено вище, Додатковою угодою №1 передбачено наступний графік сплати вказаної заборгованості:

до 30.12.2019 360000,00 грн;

до 30.06.2020 -573494,41 грн;

до 30.12.2020 573494,41 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем після 27.11.2019 було сплачено:

до 30.12.2019 614600,00 грн. (більше на 254600,00 грн, ніж передбачено графіком), платіжним дорученням №1464 від 24.12.2019 на суму 300000,00 грн, платіжним дорученням №1467 від 24.12.2019 на суму 165600,00 грн, платіжним дорученням №1474 від 27.12.2019 на суму 149000,00 грн;

до 30.06.2020 86000,00 грн за платіжним дорученням №1477 від 09.01.2020;

до 30.12.2020 56600,00 грн. за платіжним дорученням №1711 від 23.09.2020.

Таким чином, з урахуванням того, що за п.2.4. Додаткової угоди №1 у випадку переплати в попередній період сума переплати зараховується у наступні платежі, заборгованість склала:

з 31.12.2019 по 30.06.2020 0 грн;

з 01.07.2020 по 23.09.2020 232894,41 грн (573494,41 грн мінус переплачена у грудні сума 254600,00 та сплачена у січні сума 86000,00);

з 24.09.2020 по 30.12.2020 176294,41 грн; (232894,41 грн мінус сплачена у вересні сума 56600,00 грн).

з 31.12.2020 по 28.01.2021 (дата по яку проводить нарахування позивач) 749788,82 грн. (передбачена графіком сума 573494,41 грн плюс 176294,41 грн залишку боргу за попередній період).

Виходячи з наведеного матеріалами та обставинами справи підтверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором поставки №16ДП від 01.01.2017 складає 749788,82 грн.

Між тим, відповідно до ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню в заявленій позивачем сумі 601793,22 грн. Підстави для скасування судового рішення в цій частині не встановлені.

Стосовно позовних вимог про стягнення 606265,46 грн інфляційних втрат та 277082,46 грн 3% річних, судова колегія зазначає наступне.

За змістом ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Наведений правовий висновок підтверджено постановами Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №904/2156/18, від 24.01.2018 у справі №910/24266/16.

Як вже було зазначено, колегія суддів встановила розміри заборгованостей за договором (з урахуванням змін в порядку та строках розрахунків, внесених додатковою угодою) за відповідні періоди існування вказаних заборгованостей. Зокрема, з 01.07.2020 по 23.09.2020 сума заборгованості склала 232894,41 грн; з 24.09.2020 по 30.12.2020 сума заборгованості склала 176294,41 грн; з 31.12.2020 по 28.01.2021 (дата визначена позивачем) сума боргу склала 749788,82 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних в частині нарахування:

на суму 232894,41 грн за період з 01.07.2020 по 23.09.2020 колегію суддів встановлено, що інфляційні втрати в цій частині становлять -705,19 грн (дефляція), 3% річних становлять 1622,62 грн.;

на суму 176294,41 грн за період з 24.09.2020 по 30.12.2020 колегію суддів встановлено, що інфляційні втрати в цій частині становлять 5701,04 грн, 3% річних становлять 1416,14 грн.;

на суму 749788,82 грн за період з 31.12.2020 по 28.01.2021 колегію суддів встановлено, що інфляційні втрати в цій частині становлять 9747,25 грн, 3% річних становлять 1787,00 грн.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 4825,76 грн. та інфляційних в розмірі 14743,10 грн. Відповідно в частині позовних вимог про стягнення 591522,36 грн інфляційних втрат та 272256,70 грн 3% річних слід відмовити.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних збитків та розміру відсотків за користування грошовими коштами (вх.№13494 від 09.06.2021), суд враховує наступне.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в описовій частині рішення суду (аркуш 2 рішення) вказав про те, що клопотання відповідача по зменшення розміру інфляційних збитків та розміру відсотків за користування грошовими коштами (вх.№13494 від 09.06.2021) залишається судом першої інстанції без розгляду як таке, що подане з порушенням норм ч.2 ст.207 ГПК України.

Разом з тим в мотивувальній частині рішення суд, хоча й допустивши помилку у вхідному номері клопотання (вказав №11533 замість №13494) вказане клопотання про зменшення розміру інфляційних збитків та розміру відсотків за користування грошовими коштами фактично розглянув (аркуш 8 рішення). Зокрема при дослідженні клопотання суд першої інстанції зазначив, що складнощі, які виникли у відповідача із виконанням спірного договору охоплюються його (відповідача) підприємницьким ризиком. Тому, у суду немає правових підстав перекладати комерційний ризик відповідача на позивача, шляхом звільнення позивача від виконання прийнятих на себе обов`язків за договором. Таким чином, суд першої інстанції вважає що клопотання відповідача щодо зменшення розміру інфляційних збитків та розміру відсотків за користування грошовими коштами, є необґрунтованим, підстави, які наведені заявником у відповідному клопотанні не носять виключний характер, а, отже, у суду відсутні підстави для його задоволення.

Дослідивши порядок подання клопотання про зменшення розміру інфляційних витрат та розміру відсотків за користування грошовими коштами (вх.№13494 від 09.06.2021), колегія суддів встановила, що 13.05.2021 Господарським судом Харківської області було прийнято ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (т.1, а.с.176). Разом з тим, з огляду на те, що клопотання відповідача містить прохання поновити пропущений процесуальний строк для звернення до суду із клопотанням про зменшення розміру інфляційних збитків та розміру відсотків за користування грошовими коштами за договором поставки №16/ДП від 01.01.2017 у справі №922/417/21, а судом не наведено підстав відхилення вказаного клопотання та у подальшому здійснено його розгляд, судова колегія вважає за необхідне надати вказаному клопотанню відповідну правову оцінку.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у ст. 233 Господарського кодексу України критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18. Враховуючи положення ч.4 ст. 236 ГПК України, вважає необхідним зазначити наступне.

По-перше, як помилково наполягає скаржник у цій справі, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові не зазначала про можливість зменшення інфляційних втрат. По-друге, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення такої процентної ставки на рівні 40% та 96%, і її явної невідповідності принципу справедливості.

В той час, у даній справі судом порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування 3% річних за ст.625 ЦК України не встановлено. Крім того, відповідачем в порядку визначеному процесуальним законом, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді справи, в порушення ст.74 ГПК України, не надано належних та допустимих доказів про наявність істотних та виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру 3% річних. Отже, підстави для задоволення клопотання та зменшення присуджених до стягнення розміру інфляційних втрат та 3% річних відсутні.

Стосовно посилань апелянта на те, що є підстави для застосування приписів ст.614 ЦК України, відповідно до яких з огляду на відсутність вини відповідача у порушенні зобов`язання, у позивача були відсутні підстави для звернення з позовом, суд зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що позивач в силу приписів чинного законодавства не позбавлений права на ініціювання судових спорів та звернення до суду за захистом, що в свою чергу ні в якому разі не кореспондується із обов`язком відповідача виконувати зобов`язання, визначені діючими (з урахуванням принципу презумпції правомірності правочину) між сторонами письмовими домовленостями Отже провадження у справах №922/2/20 та №922/2274/20 не є підставами для звільнення відповідача від виконання обов`язків за договором, а отже відповідні доводи судом апеляційної інстанції не приймаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку, судом першої інстанції було не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до невірного встановлення строку виникнення зобов`язання з оплати поставленого товару, окрім цього наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення змінити, позов задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно витрат на сплату судового збору в суді першої інстанції. У даному випадку позовні вимоги було задоволено частково, а саме на 41,84% від заявлених до суду першої інстанції, тому 41,84% витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви підлягають покладенню на відповідача, а 58,16% на позивача

Стосовно витрат на сплату судового збору в суді апеляційної інстанції. Апелянт у даному випадку, оскаржував рішення першої інстанції у повному обсязі, апеляційну скаргу було задоволено частково, а саме на 58,16%, тому 58,16% витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги підлягають покладенню на позивача, а 41,84% на відповідача.

Керуючись статтею 129, 232, 269, 270, п.2 ч.1 ст. 275, п.п.1, 3 ч.1 ст. 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Хєлком» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2021 у справі №922/417/21 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Приватного підприємства «Хєлком» (63525, Харківська область, Чугуївський район, смт. Малинівка, вул. Соїча, 5-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 31, ) суму заборгованості за договором поставки №16ДП від 01.01.2017 в розмірі 621362,08 грн (з яких: 601793,22 грн - сума основної заборгованості, 14743,10 грн - інфляційні втрати, 4825,76 грн - 3% річних) та суму судового збору в розмірі 9320,43 грн. В решті вимог - відмовити».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпіне Груп» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 31, ) на користь Приватного підприємства «Хєлком» (63525, Харківська область, Чугуївський район, смт. Малинівка, вул. Соїча, 5-А, ) витрати по сплаті судового збору за апеляційної скарги у розмірі 19434,56 грн.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.11.2021.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук

Суддя І.А. Шутенко