РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.10.2021Справа № 910/9191/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегера А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Монреаль"

до Фізичної особи-підприємця Махно Олександра Михайловича

про стягнення 1 348 852,09 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: Банцер О.В. за довіреністю від 21.04.2021 року № 02;

від відповідача: Багрій К.В. за ордером від 21.09.2021 року серії КС № 413025.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖК Монреаль" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Махно Олександра Михайловича (далі - відповідач) про стягнення 1 348 852, 09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач, з посиланням на приписи частини 4 статті 849 та частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, вказував про наявність у відповідача обов`язку повернути безпідставно набуті останнім кошти в сумі 1 348 852,09 грн., отримані за укладеним між сторонами 04.04.2019 року договором на проектні роботи № 01/04-04-М, який було достроково розірвано позивачем в односторонньому порядку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Монреаль" залишено без руху, надано останньому строк для усунення недоліків.

25.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Монреаль" від 23.06.2021 року № 25 про усунення недоліків.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою господарського суду міста Києва від 30.06.2021 року відкрито провадження у справі № 910/9191/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.07.2021 року.

12.07.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 08.07.2021 року № 1, в якому Фізична особа-підприємець Махно Олександр Михайлович просив суд закрити провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 та пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України. В обґрунтування цього клопотання відповідач посилався на те що рішенням господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року в справі № 910/1788/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Монреаль" до Фізичної особи-підприємця Махно Олександра Михайловича про стягнення заборгованості за договором на проектні роботи від 04.04.2019 року № 01/04-04-М у розмірі 1 722 773,61 грн., з яких: авансу - 1 348 852,09 грн. та неустойки - 373 921,52 грн., залишеним без змін постановою Верховного Суду від 24.02.2021 року, в задоволенні позову відмовлено. Враховуючи те, що вищенаведене судове рішення у справі № 910/1788/20 між тими самими сторонами, про той самий предмет позову та з тих самих підстав набрало законної сили, відповідач вказав про наявність правових підстав для закриття провадження у справі № 910/9191/21.

15.07.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Фізичної особи-підприємця Махно Олександра Михайловича від 13.07.2021 року № 1 на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що рішенням господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року в справі № 910/1788/20, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 24.02.2021 року, встановлено те, що укладений між сторонами договір на проектні роботи від 04.04.2019 року № 01/04-04-М продовжує свою дію, обов`язок зі своєчасного виконання підрядних робіт вартістю 1 348 852,09 грн. виконаний відповідачем у встановлений цим правочином строк, а у позивача відсутнє право на повернення спірної суми авансу.

27.07.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Монреаль" від 26.07.2021 року проти задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі, в яких позивач наголосив на відмінності підстав позову в справі № 910/1788/20 та у даній справі.

У підготовчому засіданні 27.07.2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву до 30.07.2021 року, встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 13.08.2021 року; підготовче засідання відкладено на 17.08.2021 року.

02.08.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 30.07.2021 року на відзив на позовну заяву (відправлена на адресу суду засобами поштового зв`язку 30.07.2021 року), в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖК Монреаль" зазначило, що предметом доказування у даній справі є визнання права позивача на дострокове розірвання договору на проектні роботи від 04.04.2019 року № 01/04-04-М у порядку, передбаченому частиною 4 статті 849 Цивільного кодексу України, та виникнення у відповідача обов`язку повернути аванс у розмірі 1 348 852,09 грн., який після припинення цього правочину є безпідставно набутими грошовими коштами у розумінні 1212 Цивільного кодексу України.

У підготовчому засіданні 17.08.2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою строк проведення підготовчого провадження у справі № 910/9191/21 продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 21.09.2021 року, а відповідачу встановлено додатковий строк для подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 27.08.2021 року.

27.08.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення Фізичної особи-підприємця Махно Олександра Михайловича від 25.08.2021 року № 1 на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач навів додаткові аргументи на спростування пред`явлених Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖК Монреаль" у даній справі позовних вимог.

У підготовчому засіданні 21.09.2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача від 08.07.2021 року № 1 про закриття провадження у справі № 910/9191/21 з огляду на відмінність підстав позову в справі № 910/1788/20 та у даній справі, враховуючи, зокрема, приписи частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України (покладені в обґрунтування позовних вимог у справі № 910/1788/20), за якими передбачено право замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків лише у разі несвоєчасного початку підрядником роботи або виконання її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, а також положення частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України (покладені в обґрунтування позовних вимог у справі № 910/9191/21), якими встановлено безумовне право замовника відмовитися від договору підряду у будь-який час незалежно від певних причин.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2021 року підготовче провадження у справі № 910/9191/21 закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 19.10.2021 року.

У судовому засіданні 19.10.2021 року оголошувалася перерва до 26.10.2021 року.

Представник позивача у судовому засіданні 26.10.2021 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у цьому судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

У судовому засіданні 26.10.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року в справі № 910/1788/20 (суддя Котков О.В.), залишеним без змін постановою Верховного Суду від 24.02.2021 року, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Монреаль" (далі - Товариство) до Фізичної особи-підприємця Махно Олександра Михайловича (далі - Підприємець) про стягнення заборгованості за договором на проектні роботи від 04.04.2019 року № 01/04-04-М у розмірі 1 722 773,61 грн., з яких: 1 348 852,09 грн. - аванс, 373 921,52 грн. - неустойка, відмовлено.

Під час розгляду справи № 910/1788/20 судом встановлено, що 04.04.2019 року між Товариством (замовник) та Підприємцем (виконавець) було укладено договір на проектні роботи № 01/04-04-М (далі - Договір), за умовами якого виконавець приймає на себе зобов`язання згідно з положеннями цього Договору виконати та передати замовнику результати проектних робіт "Дизайн-проект" стадії "Робоча документація" об`єкту: "Будівництво житлового будинку з приміщеннями громадського призначення і підземним паркінгом за адресою: вул. Велика Васильківська, 102 (літера "У")/вул. Антоновича, 83 в Голосіївському районі міста Києва" (орієнтовною площею 1 660,33 м2), в складі робіт:

1.1.1. Розробка концепції та візуалізацій;

1.1.2. Розробка "Дизайн-проекту" стадії "Робоча документація" (далі - "Роботи").

Відповідно до пункту 1.2 Договору детальні склад, обсяг, зміст та види робіт, що є предметом цього Договору, визначені в Додатку № 1 до цього Договору. Додаткові роботи, які не визначені в Додатку № 1 до цього Договору, при виникненні необхідності, виконуються на підставі додаткових угод до цього Договору.

За умовами пункту 1.3 наведеного правочину в результаті виконання робіт виконавець зобов`язаний передати замовнику проектну документацію:

1.3.1. Концепції та візуалізації - електронному вигляді.

1.3.2 Робоча документації "Дизайн-проект" в електронному вигляду та на папері у 2-х примірниках.

У пункті 2.1 Договору визначено, що вартість робіт за Договором становить 2 248 086,82 грн.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що замовник протягом 10 (десяти) банківських днів з дати підписання Договору перераховує на розрахунковий рахунок виконавця перший аванс у розмірі 60 (шістдесят) % від загальної вартості робіт по Договору, що складає 1 348 852,00 грн.

Згідно з пунктом 3.1 цієї угоди загальний строк виконання Робіт по Договору - 75 (сімдесят п`ять) робочих днів, зокрема: 15 (п`ятнадцять) робочих днів - виконання робіт в складі згідно з пунктом 1.1.1 Договору та 60 (шістдесят) робочих днів - виконання робіт в складі робіт згідно з пунктом 1.1.2 Договору.

Перебіг строку виконання виконавцем робіт починається з наступного дня з дати отримання виконавцем авансу відповідно до пункту 2.4 Договору (пункт 3.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.3 наведеного правочину робочі дні, протягом яких дизайн-проект повністю або його частини знаходиться на розгляді у замовника, не входять до строку виконання робіт, визначеного у пункті 3.1 Договору.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що строк доопрацювання виконавцем проектної документації відповідно до побажань замовника, не пов`язаними з неналежним (неповним, неякісним) виконанням виконавцем робіт, а також строк, протягом якого доопрацьована проектна документація повністю або її частини знаходяться на розгляді у замовника або третіх осіб, не входять до строку виконання робіт, і не вважається простроченням виконання робіт.

Згідно з пунктом 4.1 Договору замовник приймає рішення в ході обговорення виконання (коригування) дизайн-проекту протягом 3 (трьох) днів з дати отримання від виконавця пропозицій для розгляду. У разі якщо замовник не приймає рішень у встановлений строк, то строк виконання робіт за даним договором автоматично продовжується на строк затримки прийняття рішення замовником.

У пунктах 4.2, 4.3 Договору визначено, що виконані роботи (надані послуги) передаються виконавцем за актом здачі-приймання відповідних робіт (наданих послуг), який готується виконавцем та в якому зазначається перелік документації та матеріалів, які передаються виконавцем замовнику. Замовник протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання від виконавця акту та відповідної документації, вивчає їх та у разі відсутності зауважень підписує та повертає виконавцю один примірник акту, або, у разі наявності зауважень, не підписуючи такий акт, в цей же строк надає виконавцю аргументовану письмову відповідь щодо необхідності доопрацювання або виправлення недоліків із відповідним переліком. Датою надання виконавцю відповіді вважається дата вручення документу під підпис уповноваженому представнику виконавця або дата відправлення поштової кореспонденції.

За умовами пунктів 5.2.2, 5.2.3 Договору виконавець має право за погодженням із замовником залучити третіх осіб до робіт за цим договором, з умовою, що це не вплине на збільшення загальної вартості договору; у разі необхідності звернутися до замовника для уточнення переліку необхідної йому документації та інформації при виконанні робіт (за умови надходження до замовника такого звернення виконавця пізніше ніж 3 (три) робочі дні від дати підписання договору строк виконання робіт не продовжується).

На виконання умов Договору позивачем 10.05.2019 року та 30.05.2020 року було виконано свій обов`язок по сплаті авансу на виконання робіт та перераховано відповідачу грошові кошти в якості авансу у розмірі 1 348 852,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 10.05.2019 року № 82 на суму 848 852,09 грн. та від 30.05.2019 року № 199 на суму 500 000,00 грн. Копії означених платіжних документів також наявні у матеріалах справи № 910/9191/21.

У зв`язку із порушенням відповідачем строків виконання робіт, 26.12.2019 року позивач направив Підприємцю повідомлення від 24.12.2019 року № 17 про розірвання Договору, повернення авансу в розмірі 1 348 852,00 грн. та сплату неустойки в сумі 365 606,67 грн. Наведене повідомлення отримане відповідачем 10.01.2020 року.

Звертаючись до суду з позовом у справі № 910/1788/20 Товариство, посилаючись на положення частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України (якими передбачено право замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків у разі несвоєчасного початку підрядником роботи або виконання її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим) зазначало про те, що роботи за Договором станом на 24.12.2019 року Підприємцем не виконані, аванс у розмірі 1 348 852,00 грн. не повернуто та не сплачено неустойку в сумі 365 606,67 грн. за порушення строків виконання робіт, що, на думку останнього, є підставою для стягнення з Підприємця таких сум грошових коштів у примусовому порядку.

У той же час, відмовляючи в задоволенні означених вимог Товариства, господарський суд міста Києва під час вирішення наведених вимог по суті у рішенні від 03.09.2020 року в справі № 910/1788/20 виходив з того, що згідно з умовами пункту 2.4 Договору позивач зобов`язаний був перерахувати аванс у розмірі 1 348 852,00 грн. у строк до 18.04.2019 року включно, проте такий аванс був сплачений Товариством з порушенням встановленого пунктом 2.4 Договору строку.

Судом також було зазначено, що строк виконання робіт у складі згідно з пунктом 1.1.1 Договору - до 21.06.2019 року включно.

Крім того, у пункті 5.6 Договору сторони визначили своїх уповноважених представників та їх адреси електронної пошти, що є засобом належного повідомлення сторін в межах виконання прав та обов`язків по цьому Договору (у тому числі при обговоренні виконання (коригування) дизайн-проекту та отримання від виконавця пропозицій для розгляду):

від замовника: ОСОБА_1, тел: НОМЕР_1 , email: ІНФОРМАЦІЯ_3

від виконавця: ОСОБА_2, тел: НОМЕР_3 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

ОСОБА_3, тел: НОМЕР_4 , email: ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

ОСОБА_4, тел: НОМЕР_5 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1

Судом у рішенні від 03.09.2020 року в справі № 910/1788/20 встановлено, що виконання обов`язків за Договором здійснювалося електронною поштою шляхом обміну електронними листами.

Так, 14.05.2019 року о 14:35 електронним листом, направленим ОСОБА_1 на email: ІНФОРМАЦІЯ_3 , Підприємець виявив готовність розпочати роботи та звернувся до Товариства для уточнення необхідної йому документації та інформації для виконання робіт: Інженерні системи - Ов, ВК, пожежна; Розріз споруди.

22.05.2019 року об 11:37 електронним листом, направленим ОСОБА_1 на email: ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач надіслав позивачу рекомендації (референси) до візуалізацій приміщень та попросив креслення у форматі PLN (для прискорення роботи над візуалізаціями).

24.05.2019 року о 17:31 електронним листом, направленим ОСОБА_2 на email: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 на email: ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач надіслав вихідні дані для розробки концепції та візуалізацій вестибюлю, а саме: плани і розрізи в складі наступних файлів: 1. План 1 цокольного эт..pdf; 2. План 2 цокольного эт..pdf; 3. Разрез 1-1.pdf; 4. Разрез 2_1-2_1. Pdf.

30.05.2019 року о 12:20 електронним листом, направленим ОСОБА_2 на email: ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач надіслав відповідачу додаткові вихідні дані для виконання робіт у складі наступних файлів: 1) ГП_Montreal+.pdf; 2) Антоновича_Вход.pdf.

31.05.2019 року об 11:48 електронним листом, направленим ОСОБА_2 на email: ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач надіслав відповідачу обновлені вихідні дані для розробки концепції та візуалізацій вестибюлю, а саме: плани і розрізи в складі наступних файлів: 1. План на відмітці +4,950.pdf; 2. План на відмітці -0,300.pdf; 3. Розрізи В1, В3.pdf; 4. Розрізи В2, В4.pdf.

06.06.2019 року о 14:41 електронним листом, направленим ОСОБА_1 на email: ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач передав позивачу презентацію з рекомендаціями (референсами) до візуалізацій приміщень та нагадав Товариству, що очікує на оновлену вихідну інформацію (креслення), про які на робочій зустрічі було озвучено "ТАМ ОСОБА_5".

21.06.2019 року за результатом обговорення концепції та візуалізацій вестибюлю, згідно з побажаннями позивача, відповідач надав Товариству доопрацьований варіант за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4.

25.06.2019 року о 12:36 електронним листом, направленим ОСОБА_2 на email: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 на email: ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач надіслав Підприємцю додаткові вихідні дані (щодо колон) у складі наступних файлів: 1. План на відмітці +4,950.pdf; 2. План на відмітці -0,300.pdf; 3. Розрізи В1, В3.pdf; 4. Розрізи В2, В4.pdf.

04.07.2019 року відповідач надав Товариству доопрацьовані варіанти візуалізацій (версія 2) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4.

09.07.2019 року о 19:45 електронним листом, направленим ОСОБА_2 на email: ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач надіслав відповідачу додаткові вихідні дані у складі наступних файлів: 1. Плита на отм. +4,850 в осях 1-19, А-Ж.pdf.

11.07.2019 року о 12:30 електронним листом, направленим ОСОБА_1 на email: ІНФОРМАЦІЯ_3 , Підприємець надав позивачу доопрацьовані варіанти візуалізацій (версія 3) шляхом надання посилання на файлообмінник DropBox.

23.07.2019 року о 18:02 електронним листом, направленим ОСОБА_3 на email: ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач надав відповідачу додаткові вихідні дані у складі наступних файлів: 1. План на відмітці +4,950.pdf; 2. План на відмітці - 0,300,.pdf; 3. Разрез 1-1.pdf; 4. Разрез 2_1.pdf; 5. Разрез 26-26.pdf.

31.07.2019 року Підприємець надав позивачу доопрацьовані варіанти візуалізацій (версія 4) шляхом надання посилання на файлообмінник DropBox за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4.

01.08.2019 року о 15:31 електронним листом, направленим ОСОБА_2 на email: ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач: 1. погодив варіант візуалізації інтер`єру антресольного поверху (вестибюлю); 2. приступити до розробки робочого проекту; 3. пов`язати дизайн-проект з інженерними системами (ТАМ ОСОБА_5); 4) надана рекомендація щодо розробки дизайн-проектів коридорів поверхів.

09.08.2019 року о 17:26 електронним листом, направленим ОСОБА_2 на email: ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач надав Підприємцю додаткові вихідні дані у складі наступних файлів: 1. План на відмітці + 16,050.pdf; 2. Розріз 7-7, фрагмент в осях Е-А.pdf.

12.08.2019 року о 15:33 електронним листом, направленим ОСОБА_1 на email: ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач повідомив, що: 1) проект-дизайн в процесі підготовки і буде готовий до 13.09.2019 року, якщо до 14.08.2019 року буде наданий перелік інженерного обладнання; 2) щодо опалювального обладнання - чекаємо пропозиції БІП ПМ; 3) очікуємо тех. інформацію та комерц. пропозицію від ТОВ "Завод Сталкон"; 4) інша робоча інформація.

15.08.2019 року о 10:24 електронним листом, направленим ОСОБА_1 на email: ІНФОРМАЦІЯ_3 , Підприємець надіслав оновлений варіант візуалізації лоббі (вестибюлю) - 8 файлів (з урахуванням обговорюваних технічних рішень).

29.08.2019 року о 13:57 електронним листом, направленим ОСОБА_1 на email: ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач надіслав варіанти візуалізації коридорів шляхом надання на файлообмінник DropBox за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5

30.08.2019 року відповідач надав Товариству доступ до варіантів візуалізації терас шляхом надання посилання на файлообмінник DropBox: ІНФОРМАЦІЯ_6.

08.10.2019 року о 18:28 електронним листом, направленим ОСОБА_1 на email: ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач надав оновлені візуалізації з урахуванням технічних корегувань від інженерів.

31.10.2019 року відповідач (ОСОБА_2) передав, а позивач ( ОСОБА_1 ) прийняв за актом прийому-передачі документації наступні документи: 1. Концепція та візуалізація на 210 арк.; 2. Дизайн-проект вестибюлю на 33 арк.; акт здачі-приймання виконаних робіт на 2 арк.

Враховуючи вищенаведені обставини, господарський суд міста Києва у рішенні від 03.09.2020 року в справі № 910/1788/20 дійшов висновку про те, що посилання Товариства на порушення Підприємцем строків виконання робіт за Договором та не передання виконаних робіт за актом здачі-приймання робіт по Договору не знайшли свого підтвердження.

Крім того, у наведеному вище судовому рішенні встановлено, що у строк до 14.11.2019 року включно позивач зобов`язаний був повернути Підприємцю підписаний ним акт здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2019 року або надати письмову відповідь щодо необхідності доопрацювання або виправлення недоліків із відповідним переліком. Проте Товариство акт здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2019 року не підписало, письмової відповіді про доопрацювання або виправлення недоліків у роботі із відповідним переліком відповідачу не надало.

Зважаючи на викладене, рішенням господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року в справі № 910/1788/20 було встановлено те, що виконанні Підприємцем роботи за актом здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2019 року прийняті Товариством у повному обсязі та без будь-яких зауважень щодо строків та якості їх виконання, у той час як позивачем не доведено факту порушення Підприємцем строків виконання підрядних робіт за Договором. Відтак, суд у наведеній справі встановив відсутність у Товариства права на повернення авансу в розмірі 1 348 852,09 грн., а відповідно й правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з Підприємця неустойки, які є похідними від позовних вимог про стягнення авансу, а також зазначив, що договір від 04.04.2019 року № 01/04-04-М продовжує свою дію.

Вказане рішення суду від 03.09.2020 року в справі № 910/1788/20, залишене без змін постановою Верховного Суду від 24.02.2021 року, на час розгляду спору в справі № 910/9191/21 в установленому законом порядку набрало законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним із основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002 року, "Справа "Совтрансавто-Холдинг" проти України" пункт 72 "В. Оцінка Суду").

Разом із тим, обґрунтовуючи позовні вимоги у справі № 910/9191/21, Товариство посилалося на те, що станом на 24.12.2019 року Підприємець у строки, визначені умовам Договору, роботи не виконав та не передав позивачу ні акт здачі-приймання робіт, ні проектну документацію у відповідності та обсягах, визначених пунктами 1.1-1.3 Договору, у зв`язку із чим Товариство, зважаючи на відсутність подальшої необхідності та доцільності виконання цих робіт, листом від 24.12.2019 року № 17 повідомило відповідача про розірвання Договору в односторонньому порядку. Беручи до уваги те, що договірні зобов`язання між сторонами внаслідок розірвання Товариством Договору припинилися, а також враховуючи, що на момент такого розірвання відповідач не виконав проектні роботи за Договором та не передав їх позивачу, спірна грошова сума в розмірі 1 348 852,09 грн., сплачена Товариством як авансовий платіж, втратила ознаки авансу та стала майном (грошовими коштами), набутими Підприємцем без достатньої правової підстави. З огляду на викладене, позивач, посилаючись на приписи частини 4 статті 849 та статті 1212 Цивільного кодексу України, просив суд стягнути з відповідача вищевказані грошові кошти.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, суд приймає укладений між сторонами Договір як належну підставу для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.

За умовами частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як було зазначено вище, в обґрунтовування позовних вимог у справі № 910/9191/21 Товариство посилалося на те, що 10.05.2019 року та 30.05.2020 року позивач виконав покладений на нього умовами Договору обов`язок по сплаті авансу на виконання робіт за цією угодою та перерахував відповідачу грошові кошти в якості авансу в загальному розмірі 1 348 852,00 грн. відповідно до платіжних доручень від 10.05.2019 року № 82 на суму 848 852,09 грн. та від 30.05.2019 року № 199 на суму 500 000,00 грн. Проте станом на 24.12.2019 року Підприємець у строки, визначені умовам Договору, узгоджені сторонами роботи не виконав та не передав позивачу ні акт здачі-приймання робіт, ні проектну документацію у відповідності та обсягах, визначених пунктами 1.1-1.3 Договору, у зв`язку із чим Товариство, зважаючи на відсутність подальшої необхідності та доцільності виконання цих робіт, листом від 24.12.2019 року № 17 повідомило відповідача про розірвання Договору в односторонньому порядку. Беручи до уваги те, що договірні зобов`язання між сторонами внаслідок розірвання Товариством Договору припинилися 10.01.2020 року (з дати отримання Підприємцем листа позивача від 24.12.2019 року № 17), а також враховуючи, що на момент такого розірвання відповідач не виконав проектні роботи за Договором та не передав їх позивачу, спірна грошова сума в розмірі 1 348 852,09 грн., сплачена Товариством як авансовий платіж, втратила ознаки авансу та стала майном (грошовими коштами), набутим Підприємцем без достатньої правової підстави, яке підлягає поверненню позивачу. Крім того, позивач зазначав про відсутність у ОСОБА_1 повноважень на підписання від імені Товариства будь-яких документів, у тому числі акту прийому-передачі документації від 31.10.2019 року.

Проте вищенаведені посилання Товариства оцінюються судом критично з огляду, зокрема, на обставини, встановлені у рішенні господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року в справі № 910/1788/20, яке набрало законної сили.

Так, означеним рішенням встановлено безпідставність посилань Товариства на порушення Підприємцем строків виконання робіт за Договором та не передання виконаних робіт за актом здачі-приймання робіт по Договору, а також зазначено, що у строк до 14.11.2019 року включно позивач зобов`язаний був повернути Підприємцю підписаний ним акт здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2019 року або надати письмову відповідь щодо необхідності доопрацювання або виправлення недоліків із відповідним переліком. Проте Товариство акт здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2019 року на суму 1 348 852,09 грн. не підписало, письмової відповіді про доопрацювання або виправлення недоліків у роботі із відповідним переліком відповідачу не надало, що, у свою чергу, свідчить про прийняття Товариством виконаних Підприємцем робіт за актом здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2019 року у повному обсязі та без будь-яких зауважень щодо строків та якості їх виконання, у той час як позивачем не доведено факту порушення Підприємцем строків виконання підрядних робіт за Договором. Крім того, наведеним рішенням встановлено те, що виходячи із неодноразового погодження сторонами даних, що мають бути враховані Підприємцем в ході виконання умов Договору, укладений між сторонами Договір продовжує свою дію.

Відтак, вищенаведені обставини, вказані Товариством у позовній заяві, вже були досліджені та спростовані під час розгляду господарським судом міста Києва справи № 910/1788/20, а також не знайшли свого підтвердження і під час розгляду по суті спору в справі № 910/9191/21. Додаткових доказів на підтвердження таких обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог до Підприємця, Товариством надано не було.

Отже, посилання Товариства на вищенаведені обставини не спростовують висновків суду щодо виконання Підприємцем підрядних робіт у встановлені Договором строки та фактичне прийняття таких робіт Товариством за актом здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2019 року в повному обсязі та без будь-яких зауважень щодо строків і якості їх виконання, а також зводяться до незгоди Товариства з рішенням господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року в справі № 910/1788/20 та фактично направлені на переоцінку доказів та повторне встановлення обставин, які мали місце на час постановлення вищенаведеного судового рішення.

У той же час суд звертає увагу на те, що в обґрунтування пред`явлених у даній справі вимог Товариство посилалося на приписи частини 4 статті 849 та статті 1212 Цивільного кодексу України, а також зазначало про наявність підстав для повернення Підприємцем безпідставно набутих ним грошових коштів позивача у розмірі 1 348 852,09 грн.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такими обставинами є юридичні факти, які тягнуть за собою певні юридичні наслідки. Отже, підставу позову складають дві складові: юридична та фактична. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову дозволяє визначити межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. У даному випадку підставами позову є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, а правовою складовою підстав позову є посилання позивача на положення частини 4 статті 849 та статтю 1212 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що положення частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України, на які посилалося Товариство в обґрунтування позову, підлягають застосуванню незалежно від причин та обставин відмови замовника від договору підряду, оскільки таке право замовника є безумовним.

Разом із тим, слід зазначити наступне.

У статті 849 Цивільного кодексу України передбачено права замовника під час виконання роботи.

Відповідно до частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

За умовами частини 3 статті 849 Цивільного кодексу України якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина 4 статті 849 Цивільного кодексу України).

Отже, у статті 849 Цивільного кодексу України передбачено три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду, а саме:

- підрядник несвоєчасно розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (частина 2);

- очевидність для замовника невиконання роботи належним чином та невиконання підрядником у визначений замовником строк вимоги про усунення недоліків (частина 3);

- відмова замовника від договору до закінчення робіт з виплатою підрядникові плати за виконану частину робіт та відшкодуванням збитків, завданих розірванням договору (частина 4).

Відповідно, правові наслідки відмови замовника від договору підряду на підставі статті 849 Цивільного кодексу України є різними.

Як наголошує Верховний Суд, зокрема у постанові від 29.01.2020 року в справі № 904/5265/18, для правильного вирішення спорів про стягнення невикористаної частини авансу як наслідку відмови замовника від договору підряду судам необхідно достовірно встановити правомірність відмови замовника від договору, а також обставини того, на підставі якої саме частини статті 849 Цивільного кодексу України чи умови договору замовник відмовився від договору підряду.

Слід звернути увагу, що позовні вимоги у даній справі обґрунтовані посиланням Товариства на частину 4 статті 849 та статтю 1212 Цивільного кодексу України.

Разом із тим, у позовній заяві Товариство як на підставу розірвання укладеного з Підприємцем Договору посилалося на направлений на адресу відповідача лист від 24.12.2019 року № 17, в якому позивач повідомив Підприємця про розірвання Договору в односторонньому порядку, та припинення договірних зобов`язань між сторонами внаслідок розірвання Товариством Договору 10.01.2020 року (з дати отримання Підприємцем листа позивача від 24.12.2019 року № 17).

У той же час зі змісту наявної в матеріалах справи копії листа позивача від 24.12.2019 року № 17 вбачається, що останній містить посилання лише на положення частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України, а одностороннє розірвання позивачем Договору обґрунтоване порушенням Підприємцем строків виконання робіт за цією угодою.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що законність відмови замовника від договору підряду згідно з частиною 2 цієї статті у випадку недоведеності порушень умов договору підряду зі сторони підрядника не може бути виправдана безумовним правом замовника відмовитися від договору підряду на підставі частини 4 цієї норми.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 13.09.2019 року у справі № 911/1433/18, а також у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 16.03.2020 року в справі № 910/2051/19.

Інші докази, які свідчать про відмову позивача від Договору на підставі частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України, а також належне повідомлення Підприємця про таку відмову, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, положеннями частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

У той же час позивачем у встановленому законом порядку не було доведено факту та конкретної дати припинення зобов`язань сторін за Договором Крім того, зважаючи на встановлені рішенням господарського суду міста Києва від 03.09.2020 року в справі № 910/1788/20 обставини фактичного виконання відповідачем та прийняття Товариством виконаних Підприємцем робіт за актом здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2019 року на суму 1 348 852,09 грн. у повному обсязі та без будь-яких зауважень щодо строків та якості їх виконання, позивачем не було доведено й факту безпідставного набуття (збереження) Підприємцем спірної суми грошових коштів у розмірі 1 348 852,09 грн. за рахунок Товариства.

Суд зауважує, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Відтак, перерахована позивачем на користь відповідача під час дії та на виконання умов Договору сума грошових коштів у розмірі 1 348 852,09 грн. як плата за виконані підрядником роботи, за встановлених судом дійсних обставин цієї справи (зокрема, виконання Підприємцем підрядних робіт та фактичного передання їх результатів Товариству), не є безпідставно набутою відповідачем, що свідчить про необґрунтованість посилань Товариства на наявність правових підстав для її повернення позивачу відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Крім того, частиною 4 статті 849 Цивільного кодексу України, на яку посилалося Товариство при обґрунтуванні позовних вимог, передбачено обов`язок саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати йому збитки, завдані розірванням договору внаслідок односторонньої відмови замовника від такого договору підряду. Водночас за змістом наведеної норми будь-яких обов`язків підрядника щодо повернення замовнику коштів, отриманих від останнього під час дії договору підряду та на його виконання, а також за умови належного виконання підрядником погоджених сторонами підрядних робіт, не передбачено.

Суд також звертає увагу на положення частини 4 статті 653 Цивільного кодексу України, за якими сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене та враховуючи, що матеріали справи не містять належних та допустимих в розумінні статей 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів безпідставного набуття або збереження відповідачем майна (коштів) позивача, суд дійшов висновку про відсутність відповідних підстав для задоволення вимог Товариства, обґрунтованих положеннями частини 4 статті 849 та статті 1212 Цивільного кодексу України, про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 1 348 852,09 грн., що становлять сплачений позивачем авансовий платіж.

При цьому, суд зазначає, що інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Згідно зі статтею 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27 жовтня 1993 року (n. 33), та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996 року (пункт 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе становище, ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, "без якого змагальність як принцип не існує". Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи те, що Товариство у встановленому законом порядку не довело належними і допустимими доказами наявності тих обставин, на які воно посилалося як на підставу своїх вимог до Підприємця, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору компенсації не підлягають та залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 03.11.2021 року.

Суддя В.С. Ломака