ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021м. ДніпроСправа № 904/6966/20
За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Кузнецової Наталії Віталіївни, м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 16 624,85 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузнецової Наталії Віталіївни заборгованість у розмірі 16 624,85грн., з яких:

- заборгованість з орендної плати після припинення договору оренди в розмірі 1 126,85 грн.;

- неустойка у розмірі 15 498,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/02-5524-ОД від 12.08.2014 в частині своєчасного та повного внесення орендних платежів.

З урахуванням пункту 10.11 договору №12/02-5524-ОД від 12.08.2014 та відповідно до статті 785 Цивільного кодексу України, позивачем було нараховано неустойку за період з 11.08.2018 по 30.11.2018 у розмірі 15 498,03 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що позивачем не додані належні докази на підтвердження заборгованості у розмірі 1126,85грн., первинні бухгалтерські документи.

На підставі ст. 258 Цивільного Кодексу України, відповідач просить застосувати до вимоги про стягнення пені позовну давність.

До відзиву на позовну заяву відповідачем додано клопотання про поновлення строку для подання відзиву. Клопотання мотивовано тим, що договір про надання правової (правничої) допомоги з адвокатом Білозерцевим О.В. укладений 11.01.2021. 15.01.2021 адвокат ознайомився з матеріалами справи.

Розглянувши заяву відповідача про поновлення пропущеного строку для подання відзиву, суд дійшов висновку про таке.

Статтею 129 Конституції України та статтею 2 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

З метою забезпечення конституційного права особи на доступ до суду, суд вважає за необхідне поновити відповідачу строк на подання відзиву на позов та прийняти до розгляду поданий ним відзив на позовну заяву.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що до вимоги про стягнення неустойки, передбаченої ч.2 ст. 785 ЦК України застосовується загальна, а не спеціальна позовна давність передбачена п. 1 ч. 2 статті 258 ЦК України.

Крім того в порушення вимог п. 10.10 договору Акт приймання - передавання від 30.11.2018 надійшов до Регіонального відділення тільки 28.08.2020.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2020 справу №904/6966/20 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою господарського суду від 28.12.2020 відкрито провадження у справі.

Враховуючи приписи частини тринадцятої статті 8, статті 12, частини першої статті 247 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги малозначний характер справи та незначну складність, її розгляд було вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку письмового провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2021 зупинено провадження у справі №904/6966/20 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Фізичної особи-підприємця Кузнецової Наталії Віталіївни про стягнення заборгованості у розмірі 16 624,85 грн. до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/11131/19 у подібних правовідносинах.

11 жовтня 2021 року до господарського суду надійшло клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про поновлення провадження у справі, оскільки 19.04.2021 була винесена постанова Верховного Суду у складі суддів великої палати Касаційного господарського суду по справі №910/11131/19.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2021 поновлено провадження у справі №904/6966/20 та продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Справу розглянуто відповідно до ст. 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

12.08.2014 між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Дніпропетровській області, правонаступником якого відповідно до наказу Фонду державного майна України № 39 від 17.01.2019 є Регіональне відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Кузнецовою Наталею Віталіївною (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/02-5524-ОД (а.с. 7-10).

Відповідно до пункту 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно нежитлове вбудоване приміщення (реєстровий номер 02070772.1.ПЮФЧРЛ067) (далі - майно) площею 43,00 (в тому числі 1,00м.кв. загального користування)кв.м, розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Клари Цеткін, 13 на першому поверсі(ах) дев`ятиповерхового (будинку, приміщення, будівлі), що перебуває на балансі ДВНЗ "Придніпровська державна академія будівництва та архітектури" (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 13.03.2014 і становить за незалежною оцінкою 245 870,00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення суб`єкту господарювання, що здійснює побутове обслуговування - пральня загального користування. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється (п. 1.2 договору).

Орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки не раніше дати державної реєстрації договору) та акта приймання-передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Обов`язок складання акта приймання-передавання майна в оренду покладається на орендодавця (п. 2.3 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) (далі Методика розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2014 року 1 048,00 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п. 3.3 договору).

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (п. 3.4 договору).

За умовами п. 3.6 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж:

50% - до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділенням казначейства, у розмірі 520,00 грн.;

50% - балансоутримувачу у розмірі 520,00 грн. щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувач (п. 3.12 договору).

У розділі 5 договору визначені обов`язки орендаря, зокрема:

на підставі акту приймання-передавання прийняти орендовану будівлю (споруду) на свій баланс на період оренди (п. 5.2 договору);

своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувач (п. 5.4 договору).

у разі припинення або розірвання договору повернути за актом приймання-передачі балансоутримувачу або підприємству/товариству, указаному орендодавцем, орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати відповідно до вимог чинного законодавства збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п. 5.11 договору);

у разі наміру продовжити строк дії договору оренди, не пізніше ніж за два місяці до закінчення терміну дії договору оренди подати орендодавцю про це заяву з документами щодо виконання умов договору оренди (копія договору страхування державного майна, копія договору страхування цивільної відповідальності, платіжні доручення про сплату страхового платежу та ін.) (п. 5.17 договору).

Згідно п.10.1 договору цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 12.08.2014 по 11.08.2015 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди (п. 10.4 договору).

Чинність цього договору припиняється, серед іншого, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (п. 10.6 договору).

За умовами п. 10.9 договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передавання між орендарем та балансоутримавачем, один примірник якого надається орендарем орендодавцю у двотижневий термін з моменту його підписання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (п. 10.10 договору).

Пунктом 10.11 договору визначено, що якщо орендар не виконує обов`язок щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

За Актом приймання-передачі від 12.08.2014 до договору №06352-00 від 13.05.2015 позивач передав, а Фізична особа підприємець Кузнецова Наталія Віталіївна прийняла в оренду державне нерухоме майно: нежитлове вбудоване приміщення, вартістю за незалежною оцінкою на 13.03.2014 245 870,00 грн. (а.с. 10 на зворотному боці).

09.07.2015 між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Фізичною особою-підприємцем Кузнецовою Наталею Віталіївною укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5524-ОД; доповнили п. 10.1 договору абзацом 2 та визначили, що договір є пролонгованим з 12.08.2015 по 10.08.2018 включно (а.с. 12).

Листом за вих. №18-02-04886 від 03.08.2018 позивач повідомив відповідача про закінчення строку дії договору оренди 10.08.2018 (включно). Зазначено про необхідність надання акту приймання-передачі з оренди до Регіонального відділення та повідомлено про наявність заборгованості з орендної плати 845,49грн. станом на 30.07.2018, пені 0,18грн., відсутність договору страхування орендованого майна (а.с. 15).

Лист отримано відповідачем 04.09.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №516 (а.с. 16).

Листом за вих. №18-02-05764 від 06.09.2018 позивач повідомив відповідача про припинення дії договору оренди з 11.08.2018. Просив терміново повернути за актом приймання-передачі орендоване майно в належному стані балансоутримувачу, та надати один примірник акту орендодавцю. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладено на орендаря (а.с. 18).

Умовами договору передбачено, що обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на відповідача.

Таким чином договір оренди припинив свою дію 10.08.2018 і на новий строк не укладався..

30 листопада 2018 року між ДВНЗ "Придніпровська державна академія будівництва та архітектури" та Фізичною особою підприємцем Кузнецовою Наталією Віталіївною складено та підписано акт приймання передачі нежитлового приміщення: нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме нежитлового приміщення площею 43,00м.кв., розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Моссаковського, 13 (К. Цеткін). Станом на момент передачі приміщення знаходиться у незадовільному стані. Заборгованість балансоутримувачу на 30.11.2018 складає 9 890,02грн. (а.с. 21).

22.09.2020 регіональне відділення направило на адресу відповідача претензію за вих. №18-12-05069 з вимогою негайно сплатити заборгованість з орендної плати у сумі 1 126,82грн. та неустойку 15 498,03грн. (а.с. 13).

Станом на час звернення позивача з позовом до суду заборгованість у сумі 16 624,85грн. відповідачем не сплачена.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті орендної плати в позадоговірний період у розмірі 1 126,82грн. та неустойку у розмірі 16 624,85 грн., з чим відповідач не погоджується, що і є причиною спору.

Отже, предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з виконанням умов договору оренди нерухомого майна, підстави припинення договору оренди, строк дії договору, наявність оплати та, відповідно, прострочки виконання зобов`язання, наявність/відсутність підстав застосування відповідальності за порушення зобов`язання.

Щодо стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, предметом доказування є обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк (умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем у доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна тощо).

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною першою статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 Цивільного кодексу України).

Статтею 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно з частиною другою статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Отже, виходячи із змісту частини першої статті 759 та частини першої статті 785 Цивільного кодексу України, договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17.

Подібні за змістом правові приписи містяться і в Законі України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992, чинного на час спірних правовідносин, де зазначено, що:

договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору (частина перша статті 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна");

передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди (частина перша статті 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Матеріалами справи підтверджено, що договір оренди укладено на строк до 10.08.2018 (включно).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Перешкод у поверненні об`єкта оренди позивач відповідачу не чинив. В порушення умов договору оренди відповідач зобов`язання з повернення об`єкта оренди не виконав та продовжив користування майном до 30.11.2018. Повернення спірного об`єкта оренди балансоутримувачу підтверджується двостороннім актом.

Отже, неповернення об`єкта оренди за договором у період після закінчення строку дії договору відбулося виключно з вини самого орендаря (відповідача), а тому існують усі правові підстави для застосування до відповідача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України неустойки за період з 11.08.2018 по 29.11.2018 (день складання акту - 30.11.2018 не є днем користування майном, за який сплачується орендна плата).

Судом встановлено, що розмір орендної плати за липень 2018 року становив 1072,31грн. (а.с. 22).

Відтак подвійна орендна плата:

за серпень 2018 року (з врахуванням індексу інфляції за серпень 2018) становить 2 144,62грн. (розмір неустойки складає 2 905,56грн. із розрахунку 2 144,62грн./31день= 69,18грн.(орендна плата за день); 69,18грн.*21день (з 11.08.2018 по 31.08.2018)= 1452,78грн.; 1452,78грн.*2=2 905,56грн.);

за вересень 2018 року (з врахуванням індексу інфляції за вересень 2018) становить 2 185,36грн. (розмір неустойки складає 4 370,72грн.);

за жовтень 2018 року (з врахуванням індексу інфляції за жовтень 2018) становить 2 222,51грн. (розмір неустойки складає 4 445,02грн.);

за 29 днів листопада 2018 року (з врахуванням індексу інфляції за листопад 2018) орендна плата становить 2178,48грн. (розмір неустойки складає 4 356,96грн.).

За розрахунком суду розмір неустойки за період з 11.08.2018 по 29.11.2018 складає 16 078,26грн.

Як зазначає позивач, відповідачем 15.11.2018 частково здійснено оплату неустойки у розмірі 730,59грн. Відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка у розмірі 15 347,67грн. (16 078,26грн. - 730,59грн.).

Водночас, у відзиві на позов відповідач заявляє про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог, у тому числі й до вимоги про стягнення пені.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно до статті 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Кодексу, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз статті 261 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Водночас, застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, застосування до відповідних позовів спеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним. Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною другою статті 785 ЦК України передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки в разі невиконання останнім обов`язку щодо повернення речі. Водночас господарським судам необхідно мати на увазі, що відповідна неустойка є самостійним заходом майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, що визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, і тому щодо неї застосовується загальна, а не спеціальна позовна давність.

Аналогічна правова позиція щодо застосування загальної позовної давності відображена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №909/62/18 від 20.09.2019.

При цьому позовна заява подана до господарського суду 24.12.2020, з вимогою про стягнення неустойки за період з 11.08.2018 по 29.11.2018, тобто позивачем не пропущено трьохрічну позовну давність.

Одночасно з вимогою про стягнення неустойки, позивачем заявлено вимогу про стягнення орендної плати у сумі 1 162,82грн за період з серпня 2018 року по листопад 2018 року включно.

Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина перша статті 762 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Зі змісту наведених норм вбачається, що договір оренди є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку його дії зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення такого договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором оренди є правомірним, якщо воно відповідає його умовам та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Відтак, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 Цивільного кодексу України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору оренди не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Наведений підхід у регулюванні орендних правовідносин, вочевидь, не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

З викладеного вбачається, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору оренди (до спливу строку його дії), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору оренди - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення вказаного договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Тому, яким би способом у договорі оренди не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення такого договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільний кодекс України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений вказаною нормою).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Таким чином, нарахування позивачем та пред`явлення до стягнення заборгованості зі сплати орендних платежів після припинення дії договору оренди в розмірі 1 162,82 грн., не відповідає наведеній позиції та правовому регулюванню, встановленому частиною другою статті 785 ЦК України.

Щодо покладення на відповідача заявлених позивачем судових витрат, у тому числі 30,00грн. за пересилання поштової кореспонденції до суду, суд зазначає таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи ( ч. 1 ст. 124 ГПК України).

За змістом частини другої статті 128 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження цих витрат позивач суду надав фіскальний чек на суму 18,28грн. (а.с. 26).

Під час звернення до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2 102,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №710 від 21.09.2020 (а.с.25).

З урахуванням викладеного та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: судовий збір у сумі 1940,52грн. (15347,67грнх2102грн/16624,85грн) та судові витрати, пов`язані з пересиланням поштової кореспонденції у сумі 18,28 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Фізичної особи-підприємця Кузнецової Наталії Віталіївни про стягнення заборгованості у розмірі 16 624,85грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузнецової Наталі Віталіївні ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6; ідентифікаційний код 42767945) неустойку у сумі 15 347 (п`ятнадцять тисяч триста сорок сім) грн. 67коп., судовий збір у сумі 1940 (одна тисяча дев`ятсот сорок)грн. 52коп, судові витрати, пов`язані з пересиланням поштової кореспонденції у сумі 18 (вісімнадцять) грн. 28коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписано 11.11.2021.

Суддя Н.М. Євстигнеєва