СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Харків Справа № 905/782/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Дзюби А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (вх.№2972 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/782/20, постановлену у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Курило Г.Є, повний текст складено 20.09.2021,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги", м. Маріуполь,

до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м. Маріуполь,

про стягнення заборгованості в сумі 621700,83 грн

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/782/20 відмовлено у задоволенні скарги від 18.08.2021 №28/3441 ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" про визнання бездіяльності державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. протиправною; зобов`язання державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. поновити виконавче провадження №63482180 та направити на адресу ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" копію постанови про поновлення виконавчого провадження.

Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/782/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" на бездіяльність державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. та зобов`язати відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) поновити виконавче провадження з примусового виконання рішення суду по справі № 905/782/20. Також, просить удові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" (вх.№2972 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/782/20; призначено справу до розгляду на 02 листопада 2021 року, про що повідомлено учасників справи в порядку статей 120, 268 ГПК України.

18.10.2021 до Східного апеляційного господарського суду від представника апелянта надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 02.11.2021 з розгляду справи №905/872/20 в режимі відеоконференції в Приморському районному суду м.Маріуполя або Донецькому апеляційному суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 задоволено заяву ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" (вх.№11924) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Доручено Донецькому апеляційному суду забезпечити проведення судового засідання, що відбудеться 02 листопада 2021 року о 12:00 годині в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №104 у справі №905/782/20 в режимі відеоконференції.

25.10.2021 до Східного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 12242), в якому боржник просить залишити ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/782/20 без змін, а апеляційну скаргу стягувача без задоволення. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на те, що відповідно до частини 6 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" у випадку передбаченому пунктом 10 частини 1 статті 34 цього Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", проте на даний час боржника не виключено з Реєстру. Вказує на те, що на час звернення стягувача до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця набули чинності зміни до Закону України "Про виконавче провадження", внесені Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021 № 1639-IX. Зазначає, що підставою для зупинення виконавчого провадження є факт включення боржника до Реєстру, а не стягнутої рішенням суду заборгованості.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 02.11.2021 розпочалось в режимі відеоконференції за участю представника апелянта, який надав пояснення щодо обставин справи з урахуванням доводів апеляційної скарги та підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Отже, під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 2 статті 273 цього Кодексу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (постачальник, позивач, стягувач) та Комунальним підприємством "Компанія "Вода Донбасу" (споживач, відповідач, боржник) виникли на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу (далі договір), який відповідно до пункту 1.1 є публічним договором приєднання, встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору, згідно із заявою приєднанням, яка є додатком 1 до цього договору (т.1, а.с. 8-14).

Розділом 2 договору визначено предмет цього договору. Так, відповідно пункту 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Посилаючись на неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором на постачання електричної енергії споживачу в частині оплати вартості використаної електричної енергії, позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення суми боргу за спожиту електроенергію за листопад 2019 року у розмірі 616894,09грн та 3% річних у розмірі 4806,74грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.08.2020 у справі №905/782/20 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" про стягнення заборгованості в сумі 621700,83грн. Стягнуто з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" 616894,09 грн основного боргу, 4806,74 грн 3% річних, а також судовий збір в сумі 9325,51грн (т.1, а.с. 186-191).

Вказаним рішенням суду встановлено, що на виконання умов договору про постачання електричної енергії споживачу ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" передано КП "Компанія "Вода Донбасу" у розрахунковому періоді за листопад 2019 року товарну продукцію (електроенергію) на загальну суму 616894,09 грн, що підтверджується актом приймання-передавання товарної продукції (електроенергії) від 30.11.2019, який підписаний представниками сторін з використанням електронного цифрового підпису; 02.12.2019 позивач виставив відповідачу рахунок №646 за спожиту електроенергію за листопад 2019 року на суму 616894,09 грн із зазначенням кінцевої дати сплати 09.12.2019; відповідач зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги не виконав та під час розгляду справи у відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги на суму заборгованості за активну електроенергію, спожиту у листопаді 2019 року, яка складає 616894,09грн; враховуючи період прострочення судом встановлено правомірність нарахування на суму заборгованості на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 4806,74грн.

05.10.2020 на примусове виконання рішення Господарським судом Донецької області від 27.08.2020 по справі № 905/782/20 видано відповідний наказ (т.1, а.с. 192).

В подальшому, постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2020 ВП № 63482180 заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. на підставі заяви стягувача відкрито виконавче провадження ВП № 63482180 з виконання наказу Господарського суду Донецької області від 05.10.2020 у справі №905/782/20 про стягнення з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" 616894,09 грн основного боргу, 4806,74 грн 3% річних, а також судового збору в сумі 9325,51грн (т.2, а.с. 2).

Постановою про зупинення вчинення виконавчих дій від 16.03.2021 ВП № 63482180 заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. на підставі пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 05.10.2020 №905/782/20 до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (т.2, а.с.4).

Вказана постанова мотивована тим, що наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.06.2017 №160 КП "Компанія "Вода Донбасу" (боржник) включене до переліку суб`єктів господарювання - теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Стягувач звернувся до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) із заявою від 29.07.2021 вих. № 23/3191 про поновлення виконавчого провадження №63482180 щодо боржника КП "Компанія "Вода Донбасу". На думку стягувача, в даному випадку відсутні підстави щодо зупинення виконавчого провадження, оскільки пункт 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" має застосовуватись лише щодо заборгованості, яка виникла станом на 01 липня 2016 року; при цьому в частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01 липня 2016 року, проте за рішенням суду №905/782/20 стягнуто заборгованість за електричну енергію за листопад 2019 року (т.1, а.с. 196-198).

У відповідь на заяву стягувача Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) повідомив ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" про відсутність підстав для поновлення виконавчого провадження №63482180, посилаючись на те, що пункт 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" врегульоване питання, зокрема, щодо зупинення виконавчого провадження у разі якщо стягувачем є постачальник електричної енергії, а боржником підприємство, яке включено до Реєстру теплопостачальних, теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, що свідчить про обов`язковість дій державного виконавця щодо зупинення виконавчого провадження в даному випадку. Вказує, що частина 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" лише визначає в якій частині може бути зупинено виконавче провадження за спожитий природний газ та не регулює правовідносини, де стороною є постачальник електричної енергії (т.1, а.с. 206-207).

До того ж, державним виконавцем зауважено про те, що в установлений законом строк постанова про зупинення виконавчого провадження сторонами не оскаржувалась.

26.08.2021 до місцевого господарського суду від стягувача - ТОВ "Донецькі енергетичні послуги", надійшла скарга на бездіяльність державного виконавця від 18.08.2021 №28/3441, в якій скаржник просив суд:

- визнати бездіяльність державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. протиправною;

- зобов`язати державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. поновити виконавче провадження №63482180 та направити на адресу ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" копію постанови про поновлення виконавчого провадження (т.1, а.с. 193-195).

В обґрунтування скарги стягувач зазначає, що виконавче провадження № 63482180 було неправомірно зупинене на підставі підпункту 10 частині 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки наведена норма має застосовуватись лише з урахуванням положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та щодо заборгованості за електричну енергію, яка виникла станом на 01 липня 2016 року, а тому виконавче провадження підлягає поновленню за переконанням стягувача.

Оскільки державним виконавцем у порядку ч.5 ст.35 Закону України "Про виконавче провадження" не винесено постанови про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №63482180, скаржник звернувся із даною скаргою, так як вважає, що такою бездіяльністю державного виконавця порушено його права.

Нормативно свої вимоги скаржник обґрунтовує посиланням на п.п.10 ч.1 ст.34, ч.4 ст.34, ч.5 ст.35, ч.4 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження", абз.6, 9, 11 ч.1 ст.1, ч.1 ст.6 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючи організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" №1730 від 03.11.2016, висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.04.2021 у справі №5/263.

14.09.2021 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" на бездіяльність державного виконавця від 18.08.2021 №28/3441 (т.2, а.с. 15-19).

Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що постанова державного виконавця від 16.03.2021 про зупинення виконавчого провадження №63482180 є чинною, боржник є підприємством, що надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення, яке включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", обставини, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій у відповідності до статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" не усунуті, а тому скаржником не доведено належними доказами підстави для поновлення виконавчого провадження, у зв`язку з чим скарга ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, що призвели до прийняття незаконного рішення; вказує про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зокрема, на думку стягувача виконавче провадження підлягає поновленню з таких підстав: пункт 10 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" не може застосовуватись без врахування положень Закону №1730, який врегульовано питання лише щодо заборгованості за електричну енергію, яка виникла станом на 01 липня 2016 року; стягнута рішення суду у даній справі заборгованість за спожиту електричну енергію виникла в листопаді 2019 року, а тому не підпадає під дію Закону №1730; на час виникнення спірних правовідносин не набули чинності зміни до Закону № 1730, внесені Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021 № 1639-IX.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, винесене за результатами розгляду скарги ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" про визнання бездіяльності державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. протиправною; зобов`язання поновити виконавче провадження №63482180 та направити на адресу ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" копію постанови про поновлення виконавчого провадження.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом тощо.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (стаття 339 ГПК України).

Враховуючи зміст наведених норм, розглядаючи скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо їх (рішень, дій, бездіяльності) правомірності/неправомірності, суд має надати оцінку законності дій останнього, тобто встановити, чи було ним дотримано приписи законодавства, які регламентують його діяльність у спірних правовідносинах, та саме в залежності від вказаних обставин, дійти висновку про задоволення або відмову у задоволенні скарги.

Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Частиною 2 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, що зумовлюють зупинення вчинення виконавчих дій, їх зупиняє і виносить відповідну постанову.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі Закон 1730-VIII), дія якого поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (стаття 2 зазначеного Закону).

Із прийняттям зазначеного Закону внесено зміни до Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1730-VIII доповнено пунктом 10 частину 1 статті 34, частиною 4 статтю 34, крім того частиною 6 статтю 35.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на прийняття постанови про зупинення виконавчого провадження) виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

У свою чергу, частиною 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на прийняття постанови про зупинення виконавчого провадження) передбачено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини 1 цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Із аналізу наведених правових норм убачається, що у пункті 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано питання щодо зупинення виконавчого провадження залежно від того, хто є стягувачем (Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії) та боржником (підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем)).

Натомість частина 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, в якій частині може бути зупинене виконавче провадження за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016, а саме, крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Судова колегія відхиляє посилання позивача на положення частини четвертої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки цією нормою врегульовані правовідносини щодо зупинення виконавчих проваджень за рішеннями суду щодо стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води.

Натомість у даній справі спірні правовідносини стосуються заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання договору про постачання електричної енергії.

Крім того, згідно з абзацом шостим частини першої статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Відповідно до абзацу восьмого частини першої статті 1 цього Закону процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно з абзацом десятим частини першої статті 1 Закону 1730-VIII спожиті енергоносії - це спожиті природний газ, електрична енергія.

Отже, Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" врегульовує питання щодо заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а саме: спожиті природний газ та електричну енергію, а не лише за спожитий природний газ.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 917/1353/16, від 30.06.2020 у справі №917/2053/17.

Тобто, частина 4 статті 34 Закону №1404-VІІІ не є деталізуючою нормою, яка взагалі виключає в даному випадку можливість застосування пункту 10 частини 1 статті 34 цього Закону.

Наведене спростовує доводи апелянта щодо можливості зупинення вчинення виконавчих дій лише щодо заборгованості боржника за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016.

Як встановлено вище у цій постанові, 16.03.2021 заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №63482180 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 05.10.2020 № 905/782/20 на підставі пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на те, що наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.06.2017 № 160 КП "Компанія "Вода Донбасу" (боржника) включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Судова колегія зазначає, що у виконавчому провадженні №63482180 стягувачем є ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" постачальник електричної енергії, а боржником КП "Компанія "Вода Донбасу" підприємство, що надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення; боржника включено до Реєстру теплопостачальних, теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії; виконавче провадження стосується заборгованості за спожиту електричну енергію, використану відповідачем станом на листопад 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 3 Закону України №1730-VІІІ).

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування та ведення реєстру, а також користування його даними.

Пунктами 6 та 8 Порядку передбачено, що Мінрегіон (Орган) забезпечує своєчасне формування реєстру, відповідність внесених до нього даних про підприємство документам, на підставі яких здійснюється реєстрація, та збереження інформації, пов`язаної з його формуванням і веденням. Для включення підприємств до реєстру та внесення змін до нього підприємства подають до Мінрегіону заяву, до якої додають документи, передбачені в абзацах другому-сьомому частини другої статті 3 Закону.

Згідно з пунктом 14 Порядку у реєстрі зазначаються, зокрема, підстава включення підприємства до реєстру (дата видання та номер наказу Мінрегіону); обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Таким чином, з моменту включення підприємства уповноваженою особою до реєстру у ньому відображається обсяг кредиторської заборгованості цього підприємства, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.01.2021у справі № 925/1137/19, від 28.04.2021 у справі № 5/263.

Аналіз преамбули ст. ст. 1 і 2 Закону України №1730-VІІІ дає підстави для висновку, що він покликаний, зокрема, забезпечити стале функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій шляхом врегулювання відповідної кредиторської заборгованості перед постачальниками природного газу, електричної енергії.

Для досягнення цієї мети Закон України №1730-VІІІ передбачає комплекс організаційних та економічних заходів, зокрема: проведення взаєморозрахунків (ст. 4), реструктуризацію заборгованості за спожиті природний газ, електричну енергію (ст. ст. 5, 6) та списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії (ст. 7).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України №1730-VІІІ (в редакції, чинній на час винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій) реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за спожиту електричну енергію станом на 1 липня 2016 року для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію), не погашена станом на 31 грудня 2016 року, за умови відсутності поточної заборгованості за електричну енергію на дату укладення договору про реструктуризацію заборгованості.

Отже, внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" не може тлумачитися без врахування положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Дослідивши інформацію, яка обліковується у реєстрі на офіційному сайті Мінрегіону, судом встановлено, що боржник, включений до реєстру на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України "Про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання" від 27.06.2017 № 160; обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом №1730, утвореної станом на 01 липня 2016 року та не погашеної станом на 31 грудня 2016 року 1.054.154.613,26 грн.

Враховуючи приписи Закону України № 1730-УІІІ, зазначена заборгованість встановлена станом на 01.07.2016.

Дані Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" свідчать про те, що КП "Компанія "Вода Донбасу" було включено до Реєстру із обсягом заборгованості, яка виникала станом на 01.07.2016, і зміни в подальшому не вносились.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника в тій частині, що на час винесення державним виконавцем постанови про зупинення вчинення виконавчих дій заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України № 1730-УІІІ, була кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємства централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту станом на 01.07.2016.

Щодо доводів позивача (які ідентичні доводам, зазначеним в апеляційній скарзі) про те, що держаний виконавець не з`ясував правової природи та періоду виникнення заборгованості, яка стягується за рішенням суду у цій справі, що, на думку скаржника, свідчить про неправомірність зупинення виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Так, статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено засади виконавчого провадження, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (пункт 9 частини 1 цієї норми).

Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають, зокрема, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом (стаття 19 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з частинами 1, 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 28 цього Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи немає доказів направлення на адресу стягувача ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 16.03.2021 з виконання наказу Господарського суду Донецької області 05.10.2020 № 905/782/20.

Проте, обізнаність ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" з оскаржуваною постановою підтверджується наявною в матеріалах справи заявою стягувача про поновлення виконавчого провадження від 23.07.2021 № 23/3191 (т.1, а.с. 196-198).

Згідно зі статтею 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судова колегія зазначає, що обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування неправомірного прийняття рішення державним виконавцем щодо застосування пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", існували на час винесення державним виконавцем постанови про зупинення вчинення виконавчих дії.

Таким чином, якщо скаржник не погоджується із правомірністю застосування пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" до боргових зобов`язань, відносно яких прийнято рішення по справі 905/782/20, то повинен ставити питання про правомірність постанови про зупинення виконавчого провадження. Проте, в межах цієї скарги, заявник не оспорює законність постанови про зупинення виконавчого провадження.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірну бездіяльність державного виконавця в частині відмови у поновленні виконавчого провадження, судова колегія враховує таке.

Відповідно до частини 5 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що скаржником помилково не застосовано до спірних правовідносин імперативну норму частини 6 статті 35 Закону України №1404-VІІІ, відповідно до якої у випадку, передбаченому пунктом 10 частини 1 статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 10 частини 1 статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з цих підстав не підлягає.

Отже, статтею 35 Закону України №1404-VІІІ встановлено певні умови для поновлення виконавчого провадження, у разі якщо виконавче провадження було зупинене відповідно до пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження ", а саме: до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

За приписами абз. 2, 3 частини 3 статті 3 Закону України №1730-VІІІ рішення про виключення учасника процедури врегулювання заборгованості з реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою у десятиденний строк з дня надходження обґрунтованого звернення постачальника природного газу та/або електроенергії. Підприємство (організація) вважається виключеним з реєстру з наступного дня після прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, рішення про виключення такого підприємства з реєстру та внесення відповідного запису до реєстру.

Проте, на теперішній час КП "Компанія "Вода Донбасу" значиться в Реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Вказані обставини учасниками справи не заперечуються, стягувачем не спростовано.

Зважаючи на те, що виконавче провадження було зупинено державним виконавцем саме на підставі пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ, тобто у зв`язку із включенням боржника до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", про що було винесено постанову від 16.03.2021, а доказів виключення підприємства з цього Реєстру скаржником не надано, колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку відсутні підстави для поновлення вчинення виконавчих дій на підставі частини 5 статті 35 Закону №1404-VІІІ, тобто після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки зазначена правова норма може застосуватися лише у разі виключення боржника з цього Реєстру, чого в даному випадку не відбулося.

Тобто, єдиною законною підставою для поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 63482180 на підставі статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" є виключення підприємства з Реєстру.

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №917/1353/16, в якій касаційним господарським судом зазначено про неправомірність дій державного виконавця щодо поновлення виконавчого провадження на підставі частини 5 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження", яке було зупинено на підставі пункту 10 частини 1 статті 34 цього Закону, за наслідками з`ясування та дослідження ним правової природи стягуваної рішенням суду заборгованості (періоду її виникнення).

До того ж, як вже було зазначено, постанова державного виконавця від 16.03.2021 про зупинення виконавчого провадження №63482180 є чинною, у встановленому законом порядку не скасована, стягувачем не оскаржується.

За таких обставин, за результатами аналізу положень статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" у сукупності зі встановленими обставинами даної справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на теперішній час не усунуто обставини, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про наявність підстав для визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобов`язання останнього поновити вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №63482180 на підставі частини 5 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження".

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що лист ВП №63482180/3 від 16.08.2021 на заяву №29/3191 від 29.07.2021, з яким скаржник пов`язує оспорювану бездіяльність державного виконавця, підписано начальником відділу, а не особою, бездіяльність якої оскаржується.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав вважати неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хаваліц С.В., оскільки на теперішній час відсутні підстави для поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №63482180. А отже, відсутні підстави для визнання бездіяльності державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Хаваліц С.В. протиправною та зобов`язання його поновити виконавче провадження №63482180 та направити на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" копію постанови про поновлення виконавчого провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №5/263, в підтвердження доводів щодо протиправної бездіяльності державного виконавця колегією суддів відхиляються, оскільки зазначену постанову прийнято за іншої фактично-доказової бази, ніж у даній справі, а саме в межах справи №5/263 досліджувались питання щодо правомірності дій державного виконавця з виконання судового рішення, яким стягнуто сума, що не є заборгованістю за спожиту електроенергію, а є санкцією за перевищення договірної величини споживання електроенергії; при цьому вказана не суму не є також штрафною санкцією, нарахованою на основну суму заборгованості, яка підпадає під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості тепло постачальних та тепло генеруючи організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

Натомість, за правовою природою суми, що присуджені до стягнення рішенням суду від 27.08.2020 у даній справі №905/782/20, є заборгованістю за спожиту електричну енергію та застосованою відповідальністю у відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, які підпадають під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки нараховані на основну суму заборгованості.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про встановлення різних обставин у цій справі та у справі №5/263 та відхилення посилання заявника на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.04.2021 у справі №5/263, оскільки правовідносини в цих справах не є подібними.

До того ж, 29 серпня 2021 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021 № 1639-ІХ (далі - Закон України №1639-ІХ).

Пунктом 6 частини 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України №1639-ІХ внесені зміни до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та енергогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VIII, в тому числі щодо його назви.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Відповідно до положень частини першої статті 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX та чинній на час вирішення даного спору) Реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за спожиту електричну енергію станом на 1 червня 2021 ро для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію), не погашена станом на розрахункову дату, за умови відсутності поточної заборгованості за електричну енергію на дату укладення договору про реструктуризацію заборгованості.

Зазначені зміни, серед іншого, встановили новий період заборгованості, яку може бути врегулювано відповідно до норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".

З огляду на те, що за імперативними приписами частини 6 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" (як в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, так і на час вирішення даного спору судом) у разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 10 частини 1 статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з цих підстав не підлягає, враховуючи, що сума заборгованості за спожиту електроенергію в даній справі виникла до 01 червня 2021 року, то правомірність зупинення спірного виконавчого провадження залежить від дослідження та встановлення обставин щодо розповсюдження на вказану заборгованість вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX).

Скаржником в апеляційній скарзі не наведено обставин щодо нерозповсюдження дії Закону України від 03.11.2016 №1730-VIII (в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX) на заборгованість боржника за спожиту електроенергію, яка стягнута рішенням суду у даній справі.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Закон України № 1639 від 14.07.2021 набув чинності 29.08.2021, отже на час прийняття оскаржуваного судового рішення від 14.09.2021 дана редакція Закону існувала, а тому правильно застосована судом до спірних правовідносин, в зв`язку з чим наведені позивачем доводи з цього приводу не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відмови у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця.

Наведене свідчить, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування в оскарженій частині.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" без задоволення, а ухвали Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/782/20 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/782/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.11.2021.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель