ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Справа № 924/385/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Петухов М.Г.

суддя Гудак А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційні скарги приватного підприємства "Статус-С" та товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек" на рішення господарського суду Хмельницької області від 22.07.2021 р. у справі №924/385/21 (суддя Гладій С.В., повний текст рішення складений 27.07.2021 р.)

за позовом приватного підприємства "Статус-С"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек"

про стягнення 188419,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 22.07.2021 р. у справі №924/385/21 позов приватного підприємства "Статус-С" до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек" про стягнення 188419,35 грн. задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Компанія Укрінтек" на користь ПП "Статус-С" 165000 грн. заборгованості, 7762,83 грн. індексу інфляції, 2815,12 грн. 3% річних, 5994,13 грн. пені, 1406,75 грн. судового збору, 30000 грн. витрат на професійну правову допомогу. В позові в частині стягнення 6847,27 грн. пені відмовлено. В задоволенні заяви ТОВ "Компанія Укрінтек" про розстрочення виконання рішення по справі №924/385/21 відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що ПП "Статус-С" належним чином виконало умови договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 18.09.2020 р. та надало відповідачу грошові кошти у сумі 180000 грн., однак ТОВ "Компанія Укрінтек" свій обов`язок щодо повернення грошових коштів виконало лише частково на суму 15000 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо розміру пені, то перевіривши правильність її нарахування позивачем, з урахуванням положень ст. 611, 546, 548, 549, 551 ЦК України, ст. 230, 231 ГК України та п.4.2. договору, судом встановлено, що обґрунтованою є пеня у сумі 11988,25 грн., а тому у стягненні пені у сумі 853,15 грн. слід відмовити. Разом з тим, керуючись ч.3 ст.551 ЦК України, враховуючи визначені ст. 3 ЦК України засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, суд встановив наявність підстав для зменшення розміру пені до 5994,13 грн., що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Суд першої інстанції дійшов висновку про правильність нарахуванням позивачем 3 % річних та інфляційних втрат, а отже, з урахуванням положень ст.625 ЦК України, позовні вимоги про стягнення 2815,12 грн. 3% річних та 7762,83 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Також суд вважає, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 30000 грн. є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, з урахуванням ціни позову та обсягу наданих послуг, а тому підлягають відшкодуванню відповідачем.

Розглянувши подану заяву ТОВ "Компанія Укрінтек" про розстрочення виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, оскільки посилання заявника на важке фінансове становище, відсутність у відповідача коштів для погашення заборгованості, часткова оплата заборгованості відповідачем не є тими обставинами, в розумінні вимог ст. 331 ГПК України, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його виконання неможливим.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Компанія Укрінтек" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині відмови у розстроченні виконання рішення на 12 місяців щодо стягнення основного боргу у розмірі 165000 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким заяву ТОВ "Компанія Укрінтек" про розстрочення виконання рішення задоволити та затвердити графік рівних щомісячних платежів по 13750 грн.: до 25.08.2021р., до 25.09.2021 р., до 25.10.2021 р., до 25.11.2021 р., до 25.12.2021 р., до 25.01.2022 р., до 25.02.2022 р., до 25.03.2022 р., до 25.04.2022 р., до 25.05.2022 р., до 25.06.2022 р., до 20.07.2022 р..

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно і всебічно оцінено подані відповідачем докази щодо наявності підстав для розстрочення виконання рішення, а висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи.

Звертає увагу суду на те, що в мотивувальній частині рішення місцевий господарський суд помилково вирішував питання про відстрочку виконання рішення в той час як відповідач просив розстрочити його виконання, у зв`язку з чим не були враховані положення п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 року №9 та "Перелік обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин", затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1235 від 27.12.2010 року, якими визначено підстави для розстрочення грошових зобов`язань.

Обґрунтовуючи відмову в задоволенні заяви суд вказав на виникнення можливих негативних наслідків для позивача через затримку виконання рішення у разі надання відстрочки, однак відповідач просив суд надати розстрочку, яка означає виконання рішення частками, запропонувавши графік щомісячних рівних платежів, які б дозволили стабільно отримувати позивачу конкретну суму, яку він використовував би для своєї діяльності вже з серпня 2021 року.

Судом помилково пов`язано перебування ТОВ "Компанія Укрінтек" у складному фінансовому становищі саме через впровадження карантину, що дійсно стосується обох сторін, однак важкий фінансовий стан відповідача викликаний саме значною кредиторською та дебіторською заборгованістю, що в порівнянні з ситуацією позивача є неспіврозмірним.

Апелянт звертає увагу суду на те, що скрутне фінансове становище виникло через непередбачувані обставини, які не залежали від його волі, а саме найбільший дебітор компанії виявився неплатоспроможним. Тому вважає помилковим висновок суду про те, що фінансове становище відповідача є результатом його власної діяльності, в ході якої він мав планувати свої видатки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, приватне підприємство "Статус-С" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду Хмельницької області від 22.07.2021 р. у справі №924/385/21 в частині стягнення пені та стягнути з ТОВ "Компанія Укрінтек" на користь ПП "Статус-С" 11988,25 грн. пені.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що при вирішенні питання про зменшення розміру пені, судом було необ`єктивно та неповно досліджено докази та обставини справи у їх сукупності, а також неправильно вирішено питання про наявність обставин за яких можливе зменшення неустойки. Звертає увагу суду на те, що заявлений розмір неустойки не є істотним адже її сума складає менше 10% від суми основного зобов`язання.

Апелянт вважає, що при зменшенні пені судом було враховано лише інтереси відповідача та необґрунтовано встановлено скрутний майновий стан відповідача, адже дана обставина недоведена.

Позивач також зазначає, що судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин положення ч.2 ст.218 ГПК України, відповідно до якої учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Приватне підприємство "Статус-С" та товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек", своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги не скористались.

Частиною 3 ст. 263 ГПК України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, а також приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційних скарг ПП "Статус-С" та ТОВ "Компанія Укрінтек" на рішення господарського суду Хмельницької області від 22.07.2021 р. у справі №924/385/21 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що 18.09.2020 р. між ПП "Статус-С" (допомогодавець) та ТОВ "Компанія Укрінтек" (користувач) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого допомогодавець зобов`язується надати користувачу поворотну фінансову допомогу, а користувач зобов`язується повернути поворотну фінансову допомогу допомогодавцю, в порядку та на умовах, визначених даним договором.

Відповідно до п. 2.1. договору, розмір поворотної фінансової допомоги, яка надається допомогодавцем користувачу за даним договором, становить 180000,00 грн.

Користувач зобов`язується повернути допомогодавцю надану за даним договором поворотну фінансову допомогу у повному розмірі до 21.12.2020 р. включно (п. 3.3 договору).

Згідно п. 4.2 договору, за порушення користувачем строку повернення суми поворотної фінансової допомоги, який визначений в п. 3.3 даного договору, користувач сплачує допомогодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми неповернутої поворотної фінансової допомоги за кожний день прострочення повернення поворотної фінансової допомоги, включаючи день оплати, на підставі письмової претензії допомогодавця.

На виконання умов договору позивач перерахував користувачу 180000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1645 від 21.09.2020 року, однак відповідач у визначений договором строк поворотну фінансову допомогу не повернув.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить (з урахуванням його заяв про зменшення позовних вимог від 15.06.2021 р. та збільшення позовних вимог від 20.07.2021 р.) стягнути 188419,35 грн., з яких 165000 грн. основного боргу, 2815,12 грн. 3% річних, 7762,83 грн. індексу інфляції, 12841,41 грн. пені.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне.

Позивач оскаржує рішення господарського суду Хмельницької області від 22.07.2021 р. у справі №924/385/21 лише в частині зменшення розміру пені на 50%, а відповідач в частині відмови у задоволенні його заяви про розстрочення виконання рішення щодо стягнення основної суми боргу у сумі 165000 грн. на 12 місяців.

Тому, з урахуванням положень ст. 269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи та вимоги апеляційних скарг сторін по справі, рішення суду першої інстанції в частині стягнення 165000 грн. основного боргу, 2815,12 грн. 3% річних, 7762,83 грн. індексу інфляції, 30000 грн. витрат на професійну правову допомогу, а також відмови у стягненні пені у сумі 853,15 грн. судом не переглядається.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги приватного підприємства "Статус-С" щодо безпідставності зменшення місцевим господарським судом розміру пені, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

На думку суду тлумачення цієї норми свідчить, що нею не передбачено вимог щодо одночасної обов`язкової наявності двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути лише одна з них.

Колегія суддів зауважує, що правовий аналіз положень ч.1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст.551 ЦК України свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо покладений непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому, слід зазначити, що в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, відповідно вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 р. у справі №918/116/19).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічні правові висновки викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 р. у справі №908/868/18, від 27.03.2019 р. у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 р. у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 р. у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 р. у справі №917/101/19).

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Частиною 2 статті 233 ГК України визначено, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

У свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не було надано до суду доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору.

Апеляційний суд критично оцінює доводи ПП "Статус-С" про те, що при вирішенні питання про зменшення пені було враховано лише інтереси відповідача, оскільки клопотання відповідача про зменшення розміру пені задоволено лише частково, а її розмір зменшено не на 90%, як просив останній, а на 50% від заявленої до стягнення суми.

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час вирішення питання про зменшення пені також слід враховувати поведінку ТОВ "Компанія Укрінтек". Зокрема, відповідач визнає позовні вимоги ПП "Статус-С", а також під час розгляду справи №924/385/21 в суді першої інстанції частково погасив заборгованість на загальну суму 16050,75 грн. з яких: 15000 грн. сума основного боргу, 346,95 грн. інфляційних втрат, 135,98 грн. 3% річних та 568,22 грн. пені, що свідчить про вжиття ним заходів спрямованих на виконання своїх зобов`язання перед позивачем.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо неврахування судом першої інстанції положень ч.2 ст.218 ГПК України, оскільки користуючись своїм правом місцевий господарський суд лише частково зменшив розмір пені, а не звільнив відповідача від господарсько-правової відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що місцевим господарським судом необґрунтовано встановлено скрутний майновий стан відповідача, як підставу для стягнення пені у повному розмірі, оскільки майновий стан сторони є лише однією з обставин, яка береться до уваги судом під час вирішення питання про зменшення розміру пені. У свою чергу недоведення відповідачем свого скрутного фінансового становища, не позбавляє суд права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій за наявності інших виняткових випадків, вичерпний перелік яких в чинному законодавстві відсутній.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на обставини справи, апеляційний господарський суд вважає, що ухвалюючи рішення про зменшення пені, місцевий господарський суд обґрунтовано та правильно застосував до спірних правовідносин норми ч.3 ст. 551 ЦК України та ч.1 ст. 233 ГК України. При цьому зменшуючи розмір пені з 11988,25 грн. до 5994,13 грн. господарським судом було дотримано баланс інтересів сторін, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до положень частини 1, 5 стаття 331 ГПК України передбачає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України).

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

В обґрунтування наявності підстав для розстрочення виконання рішення ТОВ "Компанія Укрінтек" у відзиві на позовну заяву звертало увагу суду на його складний фінансовий стан, відсутність коштів на банківських рахунках, а також на те, що неналежне виконання ним свої зобов`язань було зумовлено затримками оплати за договорами його контрагентами. Просив врахувати наявність надзвичайної події, а саме запровадження карантину через розповсюдження коронавірусу COVID-19, що вплинуло на обсяги виробництва та відповідно зменшення доходу, а також те, що в більшості виконує замовлення державних підприємств, установ, організацій в т.ч. державні оборонні замовлення та замовлення щодо закупівлі товарів необхідних для здійснення заходів спрямованих на запобігання поширення COVID-19. Вважає, що стягнення суми заборгованості у повному обсязі може загрожувати виникненню його неплатоспроможності (банкрутства).

Оцінюючи доводи товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек" щодо неврахування судом наявності підстав для здійснення розстрочення виконання судового рішення колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до статей 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Відповідно до пунктів 3.3. та 3.4. договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 18.09.2020 р. відповідач зобов`язаний повернути позивачу надану за цим договором поворотну фінансову допомогу у повному розмірі до 21.12.2020 р. включно. Повернення частинами не передбачається.

Враховуючи положення зазначених вище норм закону та умови договору, апеляційний господарський суд зазначає, що при укладенні договору відповідач зобов`язався повернути грошові кошти одним платежем у визначені в договорі строки. При цьому укладаючи договір на цих умовах, відповідач шляхом вільного волевиявлення прийняв на себе усі ризики невиконання умов цього договору, у свою чергу позивач правомірно очікував на належне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині вчасного повернення наданої ним фінансової допомоги.

Щодо посилання на запровадження на території України карантину через розповсюдження коронавірусу COVID-19, що вплинуло на обсяги виробництва та відповідно зменшення доходу, суд вважає, що дані обставини мають загальний характер та у повній мірі стосуються обох сторін договору.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, а тому на момент укладення сторонами договору (18.09.2020 р.) вже існували обставини на які посилається відповідач, а тому під час укладення договору останній повинен був їх враховувати.

Оцінюючи доводи відповідача про те, що складне фінансове становище зумовлене значною кредиторською та дебіторською заборгованістю, а також неналежним виконанням контрагентами зобов`язань в частині оплати за договорами, колегією суддів встановлено, що такі твердження обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки фінансове становище ТОВ "Компанія Укрінтек" є результатом здійснення його власної господарської діяльності.

Апеляційний суд критично оцінює доводи скаржника щодо наявності першочергових фінансових зобов`язань на значну суму (зокрема щодо сплати податків та зборів до державного бюджету, заробітної плати та соціальних відрахувань, за оренду офісу та виробничих потужностей, а також відсотків за користування кредитом), невиконання яких зупинить діяльність підприємства, оскільки підприємництво є самостійною ініціативною діяльністю юридичної особи, несприятливі наслідки якої - ризики та майнову відповідальність повністю несе товариство самостійно, та не може ставити в залежність від існування інших фінансових факторів та економічної ситуації. Крім того, оскільки підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку, суд вважає, що відповідач під час здійснення своєї господарської діяльності повинен був планувати свої видатки, а тому вказані вище обставини не є достатніми підставами для розстрочення виконання судового рішення.

Подані відповідачем докази на підтвердження свого складного фінансового становища, зокрема, оборотно-сальдова відомість по рахунку 361 за 23.05.2021 р. (т.1, а.с.58), виписка по рахунку за 21.05.2021 р. відкритому в АТ "Кредобанк" (т.1, а.с.120) та виписка по рахунку відкритому в АТ КБ "Приватбанк" за період з 21.05.2021 р. по 21.05.2021 р. (т.1, а.с.121), не свідчать про реальне фінансове становище ТОВ "Компанія Укрінтек", оскільки складені станом на конкретну дату, а не за певний період часу, а тому не відображають дійсного руху коштів по рахунках відповідача.

Крім того, апеляційна скарга ТОВ "Компанія Укрінтек" (в реквізитах скаржника) містить посилання на розрахунковий рахунок відкритий в АТ "Альфа банк", однак банківську виписку по даному рахунку в обґрунтування необхідності розстрочення виконання рішення суду заявником не надано. Разом з тим, з поданих позивачем витягів з Єдиного веб-порталу використання публічних коштів вбачається, що на вказаний рахунок відповідача 29.12.2020 р. надійшла оплата у сумі 1665540 грн., а також 28.12.2020 р. надійшли оплати у сумі 54720 грн. та 47880 грн. (т.1, а.с.150, 155, 156).

Оскільки подані відповідачем докази у повній мірі не відображають його реальний фінансовий стан, а тому доводи про те, що стягнення суми заборгованості у повному обсязі може загрожувати виникненню його неплатоспроможності є такими, що ґрунтуються на припущеннях та не беруться апеляційним судом до уваги.

На підставі вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність виняткових, у розумінні ст. 331 ГПК України, обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду у даній справ, за наявності яких можливе надання розстрочення виконання рішення суду у даній справі, а тому господарський суд Хмельницької області дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ТОВ "Компанія Укрінтек" про розстрочення виконання рішення у справі №924/385/21.

Разом з тим, місцевий господарський суд в мотивувальній частині рішення помилково досліджував наявність підстав для відстрочення виконання рішення, однак це не призвело до прийняття помилкового процесуального рішення по суті, оскільки розстрочення та відстрочення виконання рішення регулюються положеннями ст.331 ГПК України та при вирішення даних питань судом однаково враховується наявність виняткових обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання рішення суду. Тому доводи відповідача в цій частині є обґрунтованими, однак не можуть слугувати підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подані апеляційні скарги не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційних скарг покладається на скаржників згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 22.07.2021 р. у справі №924/385/21 залишити без змін, апеляційні скарги приватного підприємства "Статус-С" та товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "10" листопада 2021 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.