РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2021Справа № 910/11923/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Окуджаві Г. Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Новософіївський ліцей" - дитячий садок "Мозайка"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 487 877,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Бекіров С. Н.

від відповідача: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Новософіївський ліцей" - дитячий садок "Мозайка" (далі - ТОВ "НЛДС "Мозайка", позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2, відповідач) про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 487 877,00 грн.

У обгрунтування позовних вимог заявник зазначає, що у період з 19.12.2019 р. по 27.03.2020 р. колишнім бухгалтером ТОВ "НЛДС "Мозайка" ОСОБА_1 з рахунку позивача, відкритого у АТ КБ «Приватбанк», були перераховані грошові кошти у сумі 487 877,00 грн. на поточний рахунок відповідача, призначенням платежу яких була оплата послуг за договором поставки № 18/01-19 від 18.01.2019 р. Однак, вказаний договір сторонами не укладався та товари (послуги) за ним не постачалися, отже, указані кошти є безпідставно набутими, а тому мають бути повернуті позивачу. Посилаючись на ст. 1212 ЦК України, ТОВ "НЛДС "Мозайка" просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у сумі 487 877,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач (ФОП ОСОБА_2) надала суду відзив, у якому проти позову заперечила, зазначила, що у період з серпня 2019 р. по квітень 2020 р. ОСОБА_1 (яка обіймала посаду бухгалтера ТОВ "НЛДС "Мозайка"), на прохання відповідача, надавала їй допомогу у веденні бухгалтерського та податкового обліку, у зв`язку із чим ФОП ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 дозвіл на отримання у АТ КБ «Приватбанк» електронно-цифрового підпису для забезпечення доступу до власної системи клієнт-банк, а також передала власні банківські картки. Також відповідач зазначила, що після відкриття кримінального провадження № 0000055 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190, ч. 3 ст. 191 КК України, ФОП ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_1 без згоди та відома відповідача здійснювала перекази коштів з банківського рахунку ТОВ "НЛДС "Мозайка" на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2, які у подальшому через систему клієнт-банк відповідача перераховувала на власний (картковий) рахунок, відкритий у АТ КБ «Приватбанк». Вважала, що кошти у сумі 487 877,00 грн. отримала ОСОБА_1, тому саме вона має повернути ці кошти ТОВ "НЛДС "Мозайка", як безпідставно набуті.

До початку розгляду справи по суті представник відповідача заявив клопотання про перехід до розгляду справи у загальному позовному провадженні, мотивуючи його складним характером спірних правовідносин, великим обсягом доказів та клопотань, що будуть подані сторонами. Розглянувши вказане клопотання, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 30.09.2021 р., відмовив у його задоволенні, як у необґрунтованому, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 ГПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про залишення заяви відповідача без задоволення або про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). За змістом ч. 3 ст. 12 ГПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

У порядку спрощеного позовного провадження, окрім малозначних справ, може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (ч. 2 ст. 247 ГПК України).

У даному випадку, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд прийняв до уваги положення ч. 3 ст. 12, ч. 2 ст. 247 ГПК України та врахував ціну позову, характер спірних правовідносин, незначну складність справи, про що було зазначено в ухвалі суду від 28.07.2021 р. про відкриття провадження у справі. У той же час, характер спірних правовідносин та предмет доказування, на які посилався представник відповідача у своєму клопотанні, не вимагають розгляду справи у загальному позовному провадженні, інших обґрунтованих доводів щодо наявності підстав для такого розгляду справи відповідач не навів, відтак, у задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_2 суд відмовив.

Також до початку розгляду справи по суті представник відповідача подав клопотання про заміну неналежного відповідача - ФОП ОСОБА_2 на фізичну особу - ОСОБА_1, у зв`язку з чим просив закрити провадження у справі на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки спір не буде підлягати вирішенню у порядку господарського судочинства.

Розглянувши вказане клопотання, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 30.09.2021 р., відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 48 ГПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що виключне право на заміну первісного відповідача належним відповідачем має лише позивач, тому підстав для заміни неналежного відповідача за клопотанням самого відповідача у суду немає, як і немає підстав для закриття провадження у справі згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Також представник ФОП ОСОБА_2 заявив клопотання про витребування з Києво-Святошинського суду Київської області інформації про стан розгляду кримінальної справи № 369/12107/21, копію цивільного позову ТОВ "НЛДС "Мозайка" (у разі його подання до суду у межах кримінальної справи № 369/12107/21), копію обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0000835 від 23.08.2021 р., що знаходиться у матеріалах справи № 369/12107/21.

Розглянувши заявлене клопотання, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 30.09.2021 р., відмовив у його задоволенні, оскільки матеріали кримінального провадження, які просить витребувати відповідач, не мають значення для правильного вирішення даної господарської справи.

Під час розгляду справи по суті представник позивача свої вимоги підтримав та обгрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав, зазначених у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті позову, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 19.12.2019 р. по 27.03.2020 р. ТОВ "НЛДС "Мозайка" перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у загальній сумі 487 877,00 грн.

Указана обставина підтверджується платіжними дорученнями № 380, 379, 378, від 19.12.2019 р., № 400, 401, 402, 407 від 23.12.2019 р., № 412, 414, 418 від 24.12.2019 р., № 441, 440, 439 від 26.12.20119 р., № 448, 449 від 03.01.2020 р., № 450, 451 від 10.01.2020 р., № 456, 452, 458 від 11.01.2020 р., № 478, 469, від 15.01.2020 р., № 511, 521, 523 від 22.01.2020 р., № 548, 550, 549 від 31.01.2020 р., № 551, 552 від 04.02.2021 р., № 571, 570 від 06.02.2020 р., № 590, 594 від 07.02.2020 р., № 596, 597 від 10.02.2020 р., № 599, 600 від 11.02.2020 р., № 630, 631 від 13.02.2020 р., № 635, 636, 649 від 18.02.2020 р., № 657, 652, 660, 676, 671 від 20.02.2020 р., № 679, 680, 681 від 21.02.2020 р., № 682 від 24.02.2020 р., № 691, 700, 704, від 25.02.2020 р., № 730, 731, 729 від 28.02.2020 р., № 734, 735 від 04.03.2020 р., № 773, 774, 772, 771 від 06.03.2020 р., № 774, 775 від 10.03.2020 р., № 776, 786 від 11.03.2020 р., № 804, 803 від 13.03.2020 р., № 805, 806 від 23.03.2020 р., № 823, 824 від 27.03.2020 р., а також банківськими виписками за вказаний період. Призначенням платежу зазначених перерахувань указано - оплата за послуги згідно договору № 18/01-19 від 18.01.2019 р.

Проте, при подальшій перевірці керівництвом ТОВ "НЛДС "Мозайка" бухгалтерської та фінансово-господарської документації товариства було встановлено відсутність договору, на виконання якого позивачем були перераховані кошти - № 18/01-19 від 18.01.2019 р. Також була встановлена відсутність документів на підтвердження придбання товариством товару (послуг) у ФОП ОСОБА_2

Виявивши вказані факти, ТОВ "НЛДС "Мозайка" 09.06.2021 р. та 17.06.2021р. звернулось до відповідача з вимогами надати документи на підтвердження виконання ФОП ОСОБА_2 умов договору № 18/01-19 від 18.01.2019 р. у сумі 487 877,00 грн., а у разі неможливості їх надання - повернути кошти у зазначеній сумі. Вказані вимоги були залишені відповідачем без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202, ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов 'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частиною 2 даної статті передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору, як того вимагає частина 3 ст. 180 ГК України, сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо його сторони у відповідній формі дійшли згоди у відношенні всіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч. 1 ст. 641, ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

На підставі наведених норм чинного законодавства можна зробити висновок, що господарський договір вважається укладеним, якщо: було досягнуто згоди по всіх істотних умовах; сторонами дотриманий порядок укладання господарського договору, передбачений законом; дотримана форма господарського договору, передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Отже, істотними умовами договорів поставки, надання послуг є найменування товару (послуг), строки їх поставки (надання), ціна, порядок розрахунків.

Водночас, судом встановлено, що у даному випадку сторони не досягли домовленості ні щодо поставки, ні щодо надання послуг, не визначили строки виконання таких зобов`язань, не узгодили порядок розрахунків за цими зобов`язаннями, не домовились про будь-які інші умови договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Для з`ясування факту вчинення договору та його змісту слід виходити з приписів ст. 205 ЦК України, згідно з якими договір може вважатись здійсненим за умови вчинення сторонами дій, що засвідчують їхню волю до настання бажаного правового результату.

Згідно з ч. 8 ст. 181 ГК України якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання неукладеного договору, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Як вже встановлено судом, у період з 19.12.2019 р. по 27.03.2020 р. відповідачу з рахунку ТОВ "НЛДС "Мозайка" були перераховані грошові кошти у сумі 487 877,00 грн. Разом з тим, встановлено, що такі банківські операції були здійснені без волевиявлення позивача. Тобто, ні позивачем, ні відповідачем не було надано згоду на укладення договору № 18/01-19 від 18.01.2019 р.

Таким чином судом встановлено, що оскільки сторони не досягли домовленості щодо істотних умов договору, угода, на яку посилався відповідач при перерахуванні спірних коштів (№ 18/01-19 від 18.01.2019 р.), між сторонами є неукладеною, а позивач, здійснивши дії на виконання неукладеного договору, безпідставно перерахував такі кошти відповідачу.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "НЛДС "Мозайка" просить повернути вказані кошти на підставі ст. 1212 ЦК України.

Так, стаття 1212 ЦК України передбачає правила вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану особи, що потерпіла від безпідставного набуття (збереження) іншою особою її майна. Частина 1 ст. 1212 визначає як підставу виникнення зобов`язання із безпідставного збагачення сукупність наступних умов:

- набуття або збереження майна, що означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- таке набуття або збереження майна відбувається за рахунок іншої особи, тобто внаслідок втрати або недоотримання цього майна іншою особою - потерпілим;

- відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок потерпілого.

У другій частині ст. 1212 глави 83 ЦК України встановлено, що зобов`язання із безпідставного набуття (збереження) майна виникає незалежно від того, що стало причиною збагачення набувача: його діяння, діяння потерпілого, інших осіб, подія.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

З урахуванням викладеного та зважаючи на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позов ТОВ "НЛДС "Мозайка" є обгрунтованим та ФОП ОСОБА_2 має повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти у сумі 487 877,00 грн.

Доводи ФОП ОСОБА_2 про те, що перерахування вказаних коштів відбулось іншою особою - ОСОБА_1 без відома відповідача, а тому відповідач не може відповідати за позовом, суд відхиляє та зазначає, що наявні у справі докази та пояснення сторін свідчать про те, що господарські відносини (перерахування коштів) виникли між позивачем та саме ФОП ОСОБА_2, як між суб`єктами господарювання.

Щодо посилань відповідача на вчинення господарських операцій фізичною особою ( ОСОБА_1 ), яка має відповідати за позовом, суд встановив (з ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.07.2021 р. у справі № 369/9004/21 про обрання запобіжного заходу ОСОБА_1 ), що, дійсно, за матеріалами кримінального провадження № 0000055, відкритого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190, ч. 3 ст. 191 КК України, фізична особа ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного бухгалтера ТОВ "НЛДС "Мозайка", без відома та згоди керівництва товариства, протягом грудня 2019-березня 2020 р. за допомогою "кліент-банк", відкритий у ПАТ КБ "Приватбанк", з рахунку ТОВ "НЛДС "Мозайка" на рахунок третіх осіб здійснила перерахування коштів у загальній сумі 1 196 935,00 грн., у тому числі на рахунок ФОП ОСОБА_2 у сумі 487 877,00 грн.

За фактом вчинених дій ОСОБА_1 щодо безпідставного перерахування коштів з рахунку ТОВ "НЛДС "Мозайка" у Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження № 0000055, відкритого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190, ч. 3 ст. 191 КК України, яке на даний час перебуває на розгляді у Києво-Святошинському районному суді Київської області.

Разом з тим, суд вважає, що ФОП ОСОБА_2 не мала права передавати іншим особам свій електронно-цифровий підпис до системи клієнт-банк, тому її дії з передачі ОСОБА_1 свого електронного підпису та банківських карток були вчинені на власний ризик та розсуд.

Так, згідно зі ст. 1, 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис - це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

Відповідно до ст. 7 Закону «Про електронний цифровий підпис» підписувач зобов`язаний зберігати особистий ключ у таємниці.

Також згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронні довірчі послуги» користувачі електронних довірчих послуг зобов`язані зокрема забезпечувати конфіденційність та неможливість доступу інших осіб до особистого ключа; невідкладно повідомляти надавача електронних довірчих послуг про підозру або факт компрометації особистого ключа; не використовувати особистий ключ у разі його компрометації, а також у разі скасування або блокування сертифіката відкритого ключа.

При цьому слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про перебування ФОП ОСОБА_2 у трудових відносинах із ОСОБА_1 або докази ведення останньою бухгалтерської (фінансової) або податкової звітності відповідача.

Посилання відповідача на ст. 1166 ЦК України суд також відхиляє, оскільки указані норми регулюють загальні підстави відповідальності особи за завдану майнову шкоду, у той час, як предметом даного спору є повернення безпідставно отриманих коштів, до якого застосовуються положення ст. 1212, 1213 ЦК України, що виключає встановлення у даному випадку елементів складу цивільного правопорушення. Разом з тим, положення глави 83 ЦК України (зокрема ст. 1212 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У свою чергу, положеннями ст. 1166 ЦК України відповідач (ФОП ОСОБА_2) може скористатись для захисту своїх інтересів, пред`явивши позов до винної особи у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч. 1, 2 ст. 190, ч. 3 ст. 191 КК України у межах кримінального провадження № 0000055.

За таких обставин, оцінивши надані сторонами докази у сукупності зі встановленими у справі обставинами, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ "НЛДС "Мозайка" підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Новософіївський ліцей" - дитячий садок "Мозайка" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 487 877,00 грн. задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новософіївський ліцей" - дитячий садок "Мозайка" (08131, Київська обл., с. Софіївська Борщагівка, вул. А. Шалімова, 69-А, ідентифікаційний код 40362419) грошові кошти у сумі 487 877 (чотириста вісімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 00 коп., судовий збір у сумі 7 318 (сім тисяч триста вісімнадцять) грн. 15 коп.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 2 листопада 2021 року.

Повний текст рішення складений 9 листопада 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.