ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м.Харків Справа № 913/605/21
Провадження № 30/913/605/21
Господарський суд Луганської області у складі судді Голенко І.П., розглянувши матеріали позовної заяви б/н від 01.09.2021
Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТА ТРАНС», м. Луцьк
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Безопілок», м. Старобільськ Луганської області
про стягнення 216 935 грн 81 коп.
Секретар судового засідання Селіверстова Н.О.
У засіданні брали участь:
від позивача (в режимі відеоконференції): адвокат Мельничук А.О., ордер АС № 1024936 від 02.09.2021;
від відповідача: представник не прибув.
До Господарського суду Луганської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕНТА ТРАНС» (далі за текстом - позивач) з позовною заявою б/н від 01.09.2021 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Безопілок» (далі за текстом - відповідач), в якій заявлено вимоги про стягнення 216 935 грн 81 коп. за договором транспортного експедирування № 27.05.2021 від 27.05.2021, з яких:212 687 грн 52 коп. основний борг;- 3577 грн 51 коп. пеня; - 670 грн 78 коп. 3% річних, а також про стягнення з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 6000 грн.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 08.09.2021справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; призначено справу до судового розгляду по суті на 28.09.2021 о 12 год. 00 хв.
Ухвалою суду від 28.09.2021 розгляд справи по суті відкладено на 02.11.2021 об 11 год. 10 хв.
У судовому засіданні 02.11.2021 прийняв участь представник позивача адвокат Мельничук А.О., в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon.
Відповідач участі свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом надсилання ухвали від 28.09.2021 засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та на електронну пошту.
При цьому явка сторін у судове засіданні не визнавалася судом обов`язковою.
Відповідач своїм правом на подання у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не скористався, у зв`язку з чим справа розглядається за наявними у ній матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).
Розглянувши матеріали справи, надані докази у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд встановив такі фактичні обставини.
27.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕНТА ТРАНС» (далі експедитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Безопілок» (далі замовник, відповідач) укладено договір транспортного експедирування № 27.05.2021(а.с. 5-6), за умовами якого замовник замовляє та доручає, а експедитор за плату і за рахунок замовника виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Відповідно до п. 2.1 договору транспортно-експедиційні операції здійснюються експедитором на підставі заявок замовника, які є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 2.2 договору замовник надає заявку факсимільним зв`язком, яка повинна містити наступну інформацію: адресу завантаження та розвантаження вантажу; дату та час подачі автомобіля під завантаження та розвантаження; найменування вантажу; його вагу та вартість; відповідальні особи при завантаженні та розвантаженні та їх контактні телефони; підпис та печатку замовника.
Відповідно до п. 4.1 договору ціни за даним договором попередньо встановлюються і узгоджуються сторонами перед кожним перевезенням в заявках на експедирування.
Згідно з п. 4.2 договору кінцева сума фрахту вказується у рахунку-фактурі по кожній виконаній експедиторській послузі окремо, та може змінюватись виходячи зі складності виконання заявки, штрафних санкцій та інших затверджених або узгоджених витрат, що були понесені експедитором в ході виконання експедиторських послуг.
Розрахунки між замовником та експедитором здійснюються відповідно до діючого законодавства та нормативно-правових актів України та заявки. Умовою оплати послуг експедитора є своєчасне надання останнім усіх документів, необхідних для митного оформлення вантажів (інвойси, CMR, експортні декларації EXI, довідки про розподіл транспортних витрат та ін., п. 4.5 договору).
Відповідно до п. 4.6 договору замовник здійснює оплату в безготівковій формі в гривнях на поточний рахунок експедитора. Датою оплати вважається дата надходження коштів на поточний рахунок експедитора.
Згідно з п. 5.3.4 замовник зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату послуг експедитора.
Відповідно до п. 6.1 договору сторона, яка порушила договірні зобов`язання несе відповідальність відповідно до умов договору та чинного законодавства України.
Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 (п. 9.2 договору).
На виконання умов договору сторонами погоджено та підписано заявки:
- № 27/05 від 27.05.2021 (а.с. 7-8), за умовами якої вартість перевезення та послуг експедитора становить 3050 євро по курсу НБУ на день вивантаження. Дата/час вивантаження 07-08.06.2021. Оплата послуг перевезення протягом 30 банківських днів після вивантаження автомобіля.
Факт здійснення перевезення підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR № 699791, CMR № 303854 (а.с. 9, 15, 76-77).
Рахунки на оплату та акти надання послуг отримані відповідачем, що підтверджується роздруківками з сайту «Нова пошта»(а.с. 13, 19).
Однак у порушення відповідачем умов договору транспортного експедирування останній своєчасно не здійснив оплату за надані послуги з перевезення вантажів.
У зв`язку з цим позивач надіслав відповідачу претензію № 235 від 19.08.2021 з вимогою сплатити заборгованість та штрафні санкції за договором транспортного експедирування № 27.05.2021 від 27.05.2021 (а.с. 20-21).
Претензія отримана відповідачем 25.08.2021, що підтверджується роздруківкою з сайту «Нова пошта» (а.с. 23), проте залишена без задоволення.
Вказане стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.
Відповідач доказів, які б спростовували доводи позивача, суду не подав.
Водночас після відкриття провадження у справі відповідач здійснив часткову оплату за транспортно-експедирувані послуги згідно рахунку № 101 від 08.06.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 639 від 23.09.2021 на суму 30 388 грн 20 коп. (а.с. 61).
Дослідивши обставини справи, вислухавши представника позивача, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Судом встановлено, що спір виник через порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором транспортного експедирування.
Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організовувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.
Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).
Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.
Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 316 Господарського кодексу України (далі ГК України) також регулює договір транспортного експедирування. Зокрема, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу
Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами п.1 ст. 193 ГК України.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом на підставі наявних доказів встановлено та не заперечується сторонами факт надання послуг перевезення вантажу на суму 212 687 грн 52 коп. за договором транспортного експедирування № 27.05.2021 від 27.05.2021 (а. с. 7-19, 76-77).
Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору транспортного експедирування. Обов`язок з оплати отриманих послуг відповідачем своєчасно та у повному обсязі не виконаний, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 212 687 грн 52 коп.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача боргу за надані послуги транспортного експедирування є обґрунтованою, однак у зв`язку з частковою сплатою відповідачем основного боргу в сумі 30 388 грн 20 коп. після відкриття провадження у справі, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість в сумі 182 299 грн 32 коп.
В частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 30 388 грн 20 коп. суд провадження у справі закриває на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору через погашення відповідачем частково суми основного боргу після відкриття провадження у справі.
Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 3577 грн 51 коп.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).
Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.
Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Аналогічні приписи містяться у ч. 2 ст. 343 ГК України.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідальність сторін визначена розділом 6 договору транспортного експедирування, у якомуне передбачено можливість сплати пені та конкретного її розміру за порушення строків виконання грошового зобов`язання з оплати вартості наданих послуг перевезення.
Іншими актами цивільного законодавства конкретний розмір санкцій за вчинення зазначеного цивільного правопорушення також не встановлено.
Разом з тим, положення ст. 231 ГК України та ст. 1, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не встановлюють розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначають певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені. Саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18,постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, що враховується господарським судом згідно з п. 4 ст. 236 ГПК України.
Таким чином, з огляду на те, що в умовах договору сторонами не погоджено відповідальність замовника у вигляді штрафних санкцій (пені) за несвоєчасну оплату вартості послуг перевезення вантажу, відсутні підстави для застосування такої міри відповідальності як пеня за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі.
Тому, у задоволенні вимоги позивача про стягнення пені в сумі 3577 грн 51 коп. слід відмовити у зв`язку з її безпідставністю.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, у зв`язку з чим на вимогу позивача на підставі ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми.
Позивачем за прострочення строків оплати вартості послуг перевезення вантажу (по кожному рахунку окремо) заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 23.07.2021 по 01.09.2021 в сумі 670 грн 78 коп.(а.с. 4).
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд зазначає, що розрахунок виконано позивачем арифметично вірно, у відповідності до умов договору та заявок, обставин справи та вимог закону, відповідно, вимоги про стягнення 3% річних в сумі 670 грн 78 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
За таких обстави позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як встановлено судом, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18, яка в силу положень ч. 4 ст. 236 ГПК України судом враховується при виборі і застосуванні норм права.
Крім того, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
В якості доказів понесених витрат на оплату послуг адвоката в сумі 6000 грн 00 коп. позивач подав суду:
- посвідчену належним чином копію договору № 816 про надання правничої (правової) допомоги від 16.08.2021;
- посвідчену належним чином копію додаткового договору № 1 від 16.08.2021 до договору № 816 про надання правничої (правової) допомоги від 16.08.2021;
- оригінал акту про надання правничої допомоги від 01.09.2021 на суму 6000 грн;
- оригінал ордеру АС № 1024936 від 02.09.2021;
- належним чином посвідчену копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 806 від 29.04.2015;
- попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат;
- платіжне доручення № 6770 від 01.09.2021 на суму 6000 грн (а.с. 24-30, 32).
Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката; ці витрати пов`язані безпосередньо з розглядом цієї справи, розмір заявлених витрат є обґрунтованим.
Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката документально доведено та не спростовано іншим учасником справи (відповідачем).
Відповідно до п.3 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
За таких обставин, судовий збір в сумі 2744 грн 55 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 5060 грн 58 коп. покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У судовому засіданні відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Керуючись ст.ст. 2, 86, 91, 123, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позов задовольнити частково.
3. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 30 388 грн 20 коп. закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
4. У решті позову відмовити.
У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ст. 256 ГПК України та в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України з урахуванням приписів п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано - 04.11.2021.

Суддя Ірина ГОЛЕНКО