ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2021 р. Справа№ 911/3206/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кременої Олександри Сергіївни на рішення Господарського суду Київської області від 29.06.2021

у справі № 911/3206/20 (суддя: Заєць Д.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Кременої Олександри Сергіївни

до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області

про стягнення упущеної вигоди

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кремена Олександра Сергіївна звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області про стягнення упущеної вигоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі № П/320/274/20 скасовано рішення виконавчого комітету Погребської сільської ради Броварського району Київської області від 28.11.2019 № 163 про відмову в наданні дозволу на розміщення реклами на щитових конструкціях позивача як незаконне та зобов`язано Погребську сільську раду Броварського району Київської області повторно розглянути відповідну заяву Кременної О.С., яке відповідачем, як правонаступником Погребської сільської ради Броварського району Київської області, - не виконано, що зумовило настання у ФОП Кременої О.С. збитків у вигляді упущеної вигоди.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.06.2021 у справі № 911/3206/20 у задоволенні позову ФОП Кременої О.С. до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області про стягнення упущеної вигоди у розмірі 260820,00 грн відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди, які базуються на розрахунку можливого прибутку в сумі 260820,00 грн., побудовані на можливих очікуваннях ФОП Кременої О.С. щодо отримання певного доходу та не підтверджені належними і допустимими доказами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, керуючись ст. ст. 22, 837, 857, 858 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ФОП Кремена О.С. звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 29.06.2021 у справі № 911/3206/20 та ухвалити нове, яким стягнути із Зазимської сільської ради Броварського району Київської області на користь ФОП Кременої О.С. збитки у сумі 260 820, 00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального права, а також за неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок чого допущено порушення норм матеріального права. Так, апелянт стверджує, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано того, що при обрахунку упущеної вигоди позивач виходив з первинних бухгалтерських документів, зокрема, договору № 07-10-01-01/19 про надання рекламних послуг від 01.07.2019 та додатку № 2 до нього, які підтверджують реальну можливість отримання відповідного прибутку. За доводами позивача, факт здійснення господарських операцій по вказаному правочину, а також факт отримання послуг підтверджується відповідними платежами з боку ТОВ «Рекламістер», фотозвітами, що були надані суду на огляд в судових засіданнях. У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що ним належними засобами доказування підтверджено обставини виникнення господарських зобов`язань та, відповідно, настання збитків у вигляді недоотриманого прибутку, який реально міг бути отриманий апелянтом у разі надання відповідачем дозволу на розміщення реклами. Крім того апелянт стверджує, що оскільки ним доведено наявність усього складу цивільного правопорушення, то оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021, апеляційна скарга у справі № 911/3206/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 поновлено ФОП Кременій О.С. строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 29.06.2021 у справі № 911/3206/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Кременої О.С. на рішення Господарського суду Київської області від 29.06.2021; розгляд справи призначено на 27.09.2021; запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання та повідомлено строки на їх подання.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку з огляду на належне повідомлення сторони про судовий розгляд справи.

В судовому засіданні 27.09.2021 було оголошено перерву до 01.11.2021, а також задоволено клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання 01.11.2021 не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даного учасника справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання не повідомлялось.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Представник позивача в судовому засіданні 01.11.2021 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та не спростовується учасниками справи, Фізична особа-підприємець Кремена Олександра Сергіївна надає послуги з розміщення зовнішньої реклами, зокрема, на належних їй на праві власності рекламних щитових конструкціях, які знаходяться на території Зазимської сільської ради Київської області.

01.07.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламістер» (замовник за договором) та Фізичною особою-підприємцем Кременою Олександрою Сергіївною (виконавець за договором) укладено договір №07-10-01-01/19 про надання рекламних послуг (далі - договір), згідно умов п. 2.1 якого, виконавець зобов`язується надати послуги з розміщення реклами замовника на спеціальних конструкціях відповідно до затвердженої сторонами адресної програми в період рекламної компанії, а замовник зобов`язується прийняти послуги та оплатити їх.

Згідно пп. 3.2.1 п. 3.2 договору, виконавець зобов`язаний прийняти від замовника рекламні матеріали, призначені для розміщення на спеціальних конструкціях за адресою, вказаною замовником.

Відповідно до пп. 3.2.2, 3.2.3 п. 3.2 договору, виконавець здійснює розміщення прийнятих від Замовника Рекламних матеріалів у такі строки: в м. Києві - протягом 3-х календарних днів від дати початку рекламної кампанії; в інших містах - протягом 3-х календарних днів від дати початку рекламної кампанії; якщо інші строки не обумовлені в Додатках до цього Договору. Виконавець протягом 2 (двох) робочих днів з дати закінчення монтажу прийнятих від замовника рекламних матеріалів надає фотозвіт про Рекламну кампанію (фотозвіт має бути оригінальним, без залучення корегуючих зображення програм). Наступні фотозвіти надаються замовнику один раз на місяць у термін з 1-го по 5-е число кожного місяця.

Ціна (вартість) послуг підлягає узгодженню сторонами до розміщення реклами й вказується у додатках до договору або в рахунку-фактурі, який виставляється виконавцем. Оплата послуг по договору здійснюється замовником шляхом банківського переведення безготівкових коштів у національній валюті України на поточний рахунок виконавця. Замовник щомісячно здійснює оплату вартості послуг до 25 числа місяця, у якому проводиться Рекламна кампанія у відповідності з рахунком-фактурою виконавця, незалежно від факту отримання замовником оригіналу такого рахунку-фактури, якщо інший порядок та строки оплати не були узгоджені сторонами у відповідному додатку до договору (п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до останнього дня заключного періоду Рекламної кампанії, визначеного договором або Адресними програмами, але не більше ніж до 31 грудня 2019 року, за умови повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань. У випадку якщо жодна зі сторін до моменту припинення дії чинного договору не проінформувала в письмовій формі про його припинення, даний договір пролонгується на кожний наступний календарний рік на тих же умовах (п. 11.1 договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору замовником, ТОВ «Рекламістер» було виготовлено й передано позивачу рекламні матеріали для розміщення на рекламних щитових конструкціях, що підтверджується Актами прийому-передачі рекламних матеріалів від 01.07.2019 року, від 26.11.2019 року.

Позивач стверджує, що у зв`язку із закінченням дозволів на розміщення зовнішньої реклами 20.11.2019 року, він звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій, до якої додано фотокартку місця, на якому планується розташування рекламного засобу, ескіз рекламного засобу з конструктивним рішенням та копія свідоцтва про державну реєстрацію заявника як фізичної особи - підприємця.

Рішенням Виконавчого комітету Погребської сільської ради №163 від 28.11.2019 року позивачу відмовлено в наданні дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року у справі № П/320/274/20 рішення Виконавчого комітету Погребської сільської ради Броварського району Київської області №163 від 28.11.2019 року про відмову в наданні дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій ФОП Кременій О.С. скасовано та зобов`язано Виконавчий комітет Погребської сільської ради Броварського району Київської області (правонаступником якого є відповідач) повторно розглянути заяву ФОП Кременої О.С. про надання дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій від 20.11.2019 року.

Однак, як зазначає позивач, станом на день звернення до суду з даним позовом, рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року у справі №П/320/274/20 не виконано, а заяву позивача про надання дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій від 20.11.2019 року повторно не розглянуто.

Оскільки неправомірні дії відповідача з прийняття незаконного рішення про відмову в наданні дозволу на розміщення реклами, що, на думку позивача, встановлено судовим рішення в адміністративній справі № П/320/274/20, та, відповідно, ненадання такого дозволу, позбавляють ФОП Кремену О.С. можливості отримати прибуток з підприємницької діяльності, що пов`язана з наданням послуг з розміщення реклами, ФОП Кременою О.С. пред`явлено позов у даній справі про відшкодування упущеної вигоди в сумі 260 820,00 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 29.01.2021).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частиною першою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 56 Конституції України унормовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету. Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку (ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 зазначила, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи на підставі статей 1173, 1174 цього Кодексу.

Отже, положення статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Відтак, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Обов`язок щодо доведення наявності зазначених умов покладено на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, постановах Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/22630/17, від 04.12.2020 у справі № 910/8124/19.

Також, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18 наведено правову позицію, відповідно до якої за загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 ГПК України). Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Обґрунтовуючи звернення з даним позовом, ФОП Кремена О.С. посилається на те, що у зв`язку із закінченням строку дії попереднього дозволу вона звернулась до уповноваженого органу місцевого самоврядування із заявою про надання дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій від 20.11.2019, за результатами розгляду якої органом місцевого самоврядування прийнято рішення про відмову в наданні дозволу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про рекламу" зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Частиною 1 статті 16 названого Закону передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (далі - Типові правила), регулюються відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Відповідно до п. 2 вказаних Типових правил дозволом є документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці; місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою); спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.

Пунктом 3 Типових правил передбачено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Згідно з п.п. 23, 24 Типових правил дозвіл надається строком на п`ять років, якщо менший строк не зазначено у заяві. Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Як вже зазначалось у даній постанові, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року у справі № П/320/274/20 скасовано рішення Виконавчого комітету Погребської сільської ради Броварського району Київської області №163 від 28.11.2019 року про відмову в наданні дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій ФОП Кременій О.С. та зобов`язано Виконавчий комітет Погребської сільської ради Броварського району Київської області (правонаступником якого є відповідач) повторно розглянути заяву ФОП Кременої О.С. про надання дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій від 20.11.2019 року.

Приймаючи вищенаведене рішення суд адміністративної юрисдикції виходив з того, що оскільки оскаржуване рішення не містить визначення конкретних причин відмови позивачу у видачі дозволу, то подана заява про надання дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій від 20.11.2019 відповідачем належним чином не була розглянута.

Таким чином, підставою для задоволення позову про скасування оскаржуваного рішення виконавчого комітету Погребської сільської ради стало саме порушення відповідачем процедурних питань - неналежний розгляд заяви позивача. Висновок про неправомірність дій органу місцевого самоврядування відсутній як в мотивувальній, так і в резолютивній частині судового рішення.

За встановленого, апеляційна інстанція не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року у справі № П/320/274/20 встановлено неправомірність дій позивача та визнано неправомірним рішення про відмову в наданні дозволу.

Водночас, як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, згідно протоколу засідання виконавчого комітету Зазимської сільської ради від 09.10.2020 року №10 (яка є правонаступником Погребської сільської ради) на порядку денному розглядалось питання про повторний розгляд звернення ФОП Кременої О.С. від 20.11.2019 року про надання дозволу на розміщення спеціальних рекламних щитових конструкцій на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року №П/320/274/20. Однак, рішення з зазначеного питання прийнято не було у зв`язку з недостатньою кількістю голосів для легітимної більшості.

За сукупністю вищевикладеного, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апелянта в частині того, що судовим рішенням в адміністративній справі № П/320/274/20 встановлено факт неправомірності дій органу місцевого самоврядування. Інших доказів в підтвердження наявності цієї обставини складу цивільного правопорушення позивачем до справи не подано.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі №923/700/17 від 03.08.2018 року зазначено, що неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується; пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц зазначено, що при стягненні упущеної вигоди, слід враховувати наступне: у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання (ст. 22 ЦК України); при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ст. 623 ЦК України); кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (ст. 614 ЦК України); пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Так, обґрунтовуючи наявність упущеної вигоди, позивач посилається на наявність у неї з ТОВ «Рекламістер» договірних відносин щодо надання послуг з розміщення реклами на спеціальних конструкціях.

Дослідивши зміст договору №07-10-01-01/19 про надання рекламних послуг від 01.07.2019 судова колегія встановила, що він укладений на надання послуг з розміщення реклами як в місті Києві, так і за його межами. При цьому, умови щодо періоду, місця розташування реклами, ціни та інше визначають додатки до цього правочину.

Так, згідно додатку 1 до договору, сторонами погоджено надання послуг з розміщення Реклами в період з 01.07.2019 по 31.12.2019 на спеціальній конструкції, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, вулиця Погребський Шлях, 143. (Автошлях ТІ008, Київ-Остер, в`їзд в село Погреби з боку ж/м Троєщина (місто Київ), зліва). Вартість надання однієї рекламної послуги складає 3622,50 грн. на місяць. Всього 7245,00 грн. на місяць.

Згідно додатку 2 до договору, сторонами погоджено надання послуг з розміщення Реклами в період з 01.01.2020 по 31.12.2020 на спеціальних конструкціях, що знаходяться за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, вулиця Погребський Шлях, 143. (Автошлях ТІ008, Київ-Остер, в`їзд в село Погреби з боку ж/м Троєщина (місто Київ), зліва). Спеціальна Рекламна конструкція, що складається з двох площин розміром 3 м. на 6 м. визначена як така, що надає дві рекламні послуги; за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, вулиця Світанкова, 15. (Автошлях ТІ008, Київ-Остер, проїзд через село Погреби в напрямку міста Остер, зліва). Спеціальна Рекламна конструкція, що складається з двох площин розміром 3 м. на 6 м. визначена як така, що надає дві рекламні послуги; за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, через дорогу напроти адреси: вулиця Єдності, 45. (Автошлях ТІ 008, Київ-Остер, проїзд через село Погреби в напрямку міста Остер, зліва). Спеціальна Рекламна конструкція, що складається з двох площин розміром 3 м. на 6 м. визначена як така, що надає дві рекламні послуги. Вартість надання однієї рекламної послуги складає 3622,50 грн. Всього 21735,00 грн. на місяць.

Поряд з цим, посилаючись на наявність вищенаведених правочинів, позивачем жодними належними і допустимими доказами в порядку ст. 74 ГПК України не доведено того, що на час їх укладення останній мав відповідний дозвіл органу місцевого самоврядування і мав реальну можливість розраховувати на продовження його дії та, відповідно, отримати прибуток за цим договором саме за цими об`єктами.

Твердження апелянта про те, що дослідження обставин наявності дозволу на розміщення реклами, який закінчив строк своєї дії не відноситься до предмету спору у цій справі визнаються апеляційною інстанцією необґрунтованими, оскільки правовідносини з надання послуг, якими обґрунтовується наявність упущеної вигоди та реальність наявності обставин отримання прибутку у відповідний період, як зазначає сам позивач, виникли до закінчення строку дії попереднього дозволу. Тоді як за змістом вищенаведених положень чинного законодавства розміщення реклами без дозволу заборонено.

В контексті вищевикладеного не можуть бути визнані як беззаперечні докази наявності обставин реальної можливості отримання позивачем прибутку за Актами прийому-передачі рекламних матеріалів від 01.07.2019 року, від 26.11.2019 року, оскільки їх складено до звернення до органу місцевого самоврядування та прийняття рішення про відмову в наданні дозволу. Тоді як наявності правових підстав для розміщення реклами до відмови в наданні дозвільних документів та узгодження відповідних положень додатків № № 1, 2 до договору позивачем не доведено.

Відносно посилань апелянта на те, що ним належними засобами доказування підтверджено факт здійснення господарських операцій по вказаному правочину, зокрема, надано виписку по рахунку позивача з підтвердженням обставин перерахування ТОВ «Рекламістер» коштів судова колегія зауважує, що наведені докази не можуть бути беззаперечним доказом отримання ФОП Кременої О.С. прибутку з надання послуг реклами, що розміщувалась на спеціальних щитах саме в межах Зазимської сільської ради, оскільки призначенням платежу визначено рекламні послуги згідно рахунків. Належним чином посвідчені копії рахунків, з яких можна б було ідентифікувати за які саме рекламні послуги вносяться кошти, позивачем до матеріалів справи не надано.

Щодо посилань апелянта на подання ним на огляд суду першої інстанції фотозвітів розміщення реклами, що підтверджується аудиозаписом судового засідання, судова колегія встановила, що згідно технічної фіксації судового засідання Господарським судом Київської області було запропоновано представнику позивача подати вказані докази з оформленням відповідного клопотання, однак останній вказав на відсутність сенсу в їх залученні. Крім того, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказано про те, що до матеріалів справи не надано фотозвіту на підтвердження розміщення прийнятих від замовника рекламних матеріалів згідно актів, що, зокрема, позбавило суд можливості встановити реальність господарських операцій.

За наведеного, апеляційна інстанція, керуючись приписами ст. 269 ГПК України та з урахуванням відсутності клопотання сторони щодо обґрунтування обставин неможливості подання доказів до суду першої інстанції, не приймає до розгляду долучені до матеріалів апеляційної скарги фотозвіти.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди, які базуються на розрахунку можливого прибутку в сумі 260820,00 грн, побудовані на можливих очікуваннях ФОП Кременої О.С. щодо отримання певного доходу та не підтверджені належними і допустимими доказами, які б беззаперечно свідчили про реальний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач. Вищенаведені висновки позивачем в апеляційній скарзі належними доводами не спростовано.

Таким чином, аргументація апелянта про те, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального права, а також за неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок чого допущено порушення норм матеріального права, - не знайшла свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської області від 29.06.2021 у справі № 911/3206/20 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Кременої Олександри Сергіївни на рішення Господарського суду Київської області від 29.06.2021 підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кременої Олександри Сергіївни на рішення Господарського суду Київської області від 29.06.2021 у справі №911/3206/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 29.06.2021 у справі №911/3206/20 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Фізичну особу-підприємця Кремену Олександру Сергіївну.

4. Справу №911/3206/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 05.11.2021