ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2021 р. Справа№ 910/5826/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

учасники справи у судове засідання 03.11.2021 не з`явилися

за апеляційною скаргою Гаражно-будівельного кооперативу «Райдужний»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 (повний текст складено 30.07.2021)

у справі № 910/5826/21 (суддя - Котков О.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Гаражно-будівельного кооперативу «Райдужний»

про визнання недійсним рішення загальних зборів,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Гаражно-будівельного кооперативу «Райдужний» (далі - ГБК «Райдужний») про визнання недійсним рішення ГБК «Райдужний», оформленого протоколом № 4 від 17.11.2018 загальних зборів членів ГБК «Райдужний», актом телефонного опитування членів кооперативу по рішенню загальних зборів від 25.12.2018, протоколом № 1 засідання правління ГБК «Райдужний» від 10.01.2019 в частині відрахування (виключення) ОСОБА_1 з членів ГБК «Райдужний».

Позовні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів обґрунтовані тим, що рішення загальних зборів (протокол № 4 від 17.11.2018) та акт про телефонне опитування від 25.12.2018, затверджений рішенням правління ГБК «Райдужний», є незаконним і таким, що суперечить положенням ст. 15 Закону України «Про кооперацію».

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 позов задоволено повністю. Визнано недійсним рішення ГБК «Райдужний», оформлене протоколом № 4 від 17.11.2018 загальних зборів членів ГБК «Райдужний», актом телефонного опитування членів кооперативу по рішенню загальних зборів від 25.12.2018, протоколом № 1 засідання правління ГБК «Райдужний» від 10.01.2019 в частині відрахування (виключення) ОСОБА_1 з членів ГБК «Райдужний». Стягнуто з ГБК «Райдужний» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу - 4 000, 00 грн та судовий збір - 2 270, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що рішення про виключення ОСОБА_1 з членів ГБК «Райдужний» фактично оформлене протоколом № 4 від 17.11.2018 (п. 9 протоколу). За таке рішення проголосували лише 59 членів кооперативу із загальної кількості 445 осіб. Зборів уповноважених кооперативу з даного питання не проводилось, а проведення загальних зборів шляхом телефонного опитування вимогами Закону України «Про кооперацію» не передбачено. А тому рішення про виключення позивача з членів кооперативу підлягає скасуванню, як прийняте з порушенням процедури вирішення такого питання.

Крім того, суд першої інстанції частково задовольнив вимоги позивачки про відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, суд першої інстанції, оцінивши подані позивачкою докази та заперечення відповідача, виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, дійшов висновку, що справедливим і співмірним є стягнення з ГБК «Райдужний» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У серпні 2021 року ГБК «Райдужний» звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГБК «Райдужний» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021. Справу призначено до розгляду на 03.11.2021. Надано сторонам час для подачі відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань.

03.11.2021 від представника позивачки до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, яке було задоволено судом з огляду на те, що участь у судовому засіданні є правом особи. Явка учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалася.

03.11.2021 у судове засідання учасники справи не з`явилися. Про дату час та місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень сторонам та їх представникам. Скаржник, його представник та представник позивачки отримали судову кореспонденцію 07.10.2021, а ОСОБА_1 - 08.10.2021.

Жодних клопотань про неможливість розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

4. Вимоги апеляційної скарги та доповнення апеляційної скарги та короткий зміст наведених у них доводів

ГБК «Райдужний» в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що відповідно до п. 5.7.3. статуту кооперативу член кооперативу зобов`язаний сплачувати вступні, членські та цільові внески. За несвоєчасну сплату, або сплату не в повному обсязі вступних, членських, цільових внесків, власнику гаражного боксу нараховуються санкції. Скаржник вказує, що позивачка систематично не виконувала взяті на себе зобов`язання щодо сплати членських внесків за утримання гаражного боксу.

На переконання скаржника, суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв докази сплати позивачем членських внесків за 2017 - 2018 роки, за 2020 рiк та за 1, 2 квартали 2021 року, оскільки такі докази подано з порушенням ст. 80 ГПК України.

Крім того, судом не взято до уваги те, що відповідно до рішення правління ГБК «Райдужний» встановлено порядок сплати внесків тa погашення існуючої заборгованості., згідно з яким в першу чергу гроші, які надходять від боржника, не залежано від призначення зараховуються за попередній період за який існує борг. Таким чином, квитанції за 2020 рік та за 1, 2 квартали 2021 року були зараховані за попередні періоди боргу позивача, а не за 2020 та роки, як стверджує позивач.

Скаржник зазначає, що фактично позивачка не сплачує внески, не виходить на зв`язок в результаті чого ГБК «Райдужний» вимушений був включити в порядок денний загальних зборів питання щодо виключення ОСОБА_1 з членів ГБК «Райдужний».

Також скаржник вказує, що позивачкою не надано жодного доказу щодо того, що їй перешкоджали у сплаті внесків.

Скаржник також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що сторонами не оспорюється факт того, що позивачу належить гаражний бокс. Скаржник вважає даний факт не відповідає дійсності, оскільки жодних документів про підтвердження права власності відсутні та не додаються до позовної заяви.

Щодо відшкодування позивачці витрат на правничу допомогу скаржник вважає, що такий вид правової допомоги як зустріч з клієнтом, узгодження правової позиції, огляд судової практики, складання розрахунку судових витрат, формування квитанції не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Не погоджує сторона також з тим, що відповідач має платити за послуги адвоката, щодо участі в Дніпровському районному суді міста Києва, оскільки звернення в даний суд були помилкою саме адвоката.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень

Відзив на апеляційну скаргу позивачко подано не було. Клопотань про продовження строку для його подачі не заявлялося. Водночас, в заяві від 03.11.2021 представник позивачки вказав, що апеляційну скаргу не визнає і просить рішення залишити без змін.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2016 на загальних зборах членів кооперативу затверджено статут ГБК «Райдужний» (нова редакція).

Згідно з п. 1 розділу І статуту ГБК «Райдужний» створено у відповідності до чинного законодавства на добровільних засадах. Діяльність кооперативу здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про кооперацію», інших законів і нормативних актів України та цього статуту.

Метою діяльності кооперативу є: задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю; забезпечення захисту прав його членів та дотримання ними обов`язків щодо належного утримання та використання майна кооперативу.

Позиваці належить гаражний бокс № НОМЕР_1 (до зміни нумерації НОМЕР_1), розташований в ГБК «Райдужний». Заперечення скаржника з даного приводу відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на таке.

Так, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №755/2165/17 позов ГБК «Райдужний» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГБК «Райдужний» заборгованість по членським внескам за утримання гаражного боксу за період з 01.02.2014 по 31.12.2016 в розмір 1 575 грн, інфляційну складову в розмірі 1 585, 55 грн, 3 % річних в розмірі 137, 74 грн, а всього 3 298, 29 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГБК «Райдужний» судовий збір в сумі 1 600 гривень. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12.12.2017 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25.10.2017 змінено, зменшено розмір інфляційних втрат до 507, 62 грн та 3 % річних до 63, 29 грн, а загальний розмір до 2 145, 91 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Так, в рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №755/2165/17 встановлено, що згідно з відомостями довідки від 24.10.2017, виданої ГБК «Райдужний», ОСОБА_1 являється членом кооперативу з 1989 року. Для будівництва гаражного боксу їй було виділене місце, де вона і побудувала господарським способом гаражний бокс № НОМЕР_2 . В 2006 році наводився порядок у нумерації гаражних боксів і гаражний бокс № НОМЕР_2 отримав номер № НОМЕР_1 , який дійсний по сьогоднішній день.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто самим скаржником під час розгляду іншої справи підтверджено факт права власності позивачки на гаражний бокс. Обставини, встановлені в межах розгляду іншої справи, щодо права власності на гаражний бокс не потребують доказування при розгляді даної справи. Доказів на спростування факту права власності позивачки на гаражний бокс (договір купівлі-продажу боксу, реєстрація майна за іншим власником, тощо), скаржником не надано, а тому такі доводи відхиляються судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 17.11.2018 було проведено загальні бори членів ГБК «Райдужний», які оформлено протоколом № 4 від 17.11.2018, з якого вбачається, що всього членів кооперативу - 445, присутні на зборах - 59, відсутні - 394.

З протоколу загальних зборів ГБК «Райдужний» від 17.11.2018 № 4 також вбачається, що до порядку денного зборів включені такі питання:1. Про звіт голови правління. 2. Про звіт голови ревізійної комісії. 3. Про вибори правління та ревізійної комісії. 4. Про вибори представників кооперативу та затвердження їх. 5. Різне. Пропозиції та обговорення.

За п. 5 порядку денного - різне, пропозиції та обговорення, було, зокрема, заслухано ОСОБА_2 про результати судової справи про примусове стягнення на користь кооперативу заборгованості по членським внескам із членів кооперативу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (п. 5.4. п`ятого питання протоколу). Також було заслухано ОСОБА_4 щодо боротьби з боржниками та внесено, зокрема, пропозицію про відрахування з членів кооперативу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (п. 5.5. п`ятого питання протоколу).

Загальні збори членів кооперативу за указаним питанням вирішили: за порушення п. 5.9.4. статуту кооперативу відрахувати з членів кооперативу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (п. 9 протоколу), а також доручити правлінню кооперативу організувати (п. 6.2.12. статуту) проведення телефонного опитування членів кооперативу по рішенню загальних зборів, результати телефонного опитування оформити відповідним актом та затвердити його (п. 14 протоколу). За прийняття вказаних рішень проголосували «за» - одноголосно.

25.12.2018 одинадцятьма членами правління кооперативу було складено та засвідчено своїми підписами акт про результати проведення зборів членів кооперативу та про результати організованого телефонного опитування неприсутніх на зборах членів кооперативу по порядку денному та проекту рішення зборів. Всього членів кооперативу - 445, присутні на зборах - 59, охоплено телефонним опитуванням - 232 (список додається).

Згідно з п. 2.9. вказаного акту за порушення п. 5.9.4. статуту кооперативу відрахувати з членів кооперативу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . За прийняте рішення проголосували «за» - одноголосно.

Протоколом № 1 засіданні правління ГБК «Райдужний» від 10.01.2019 затверджено акт телефонного опитування членів кооперативу по рішенню загальних зборів. За прийняте рішення проголосували «за» дев`ять членів правління з одинадцяти.

Звертаючись до господарського суду з даним позовом, позивачка зазначала, що її не було запрошено на загальні збори, які відбулись 17.11.2018. Про таке рішення їй стало відомо із відповіді на запит адвоката (листа № 738 від 19.06.2019). На переконання заявниці, під час ухвалення рішення відповідачем було порушено приписи Закону України «Про кооперацію» та положення статуту кооперативу в редакції 2016 року.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини щодо участі в кооперативі. Спір у справі стосується питання правомірності виключення позивачки з учасників кооперативу.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 Господарського кодексу України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу ст. 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 63 Господарського кодексу України корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (ст. 93 Господарського кодексу України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (ст. 94 Господарського кодексу України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами ст. ст. 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень ст. 2, 6, 9 Закону України «Про кооперацію» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (ст. 2, 23 Закону України «Про кооперацію»).

Отже, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера, члена) товариства. Також слід з`ясувати дотримання порядку скликання загальних зборів, зокрема, щодо належного повідомлення позивача про такі збори.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про кооперацію» загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених. Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням.

За приписами ст. 167 Господарського кодексу України, правомочність учасника (акціонера, члена) на участь в управлінні господарською організацію, зокрема, шляхом участі в загальних зборах, є однією зі складових корпоративних прав, відтак зазначені права можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання порядку скликання і проведення загальних зборів, якщо учасник не зміг взяти участь у загальних зборах та/або належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо, тобто не зміг належним чином реалізувати своє право на участь в управлінні.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Зокрема, рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.01.2020 року у справі № 924/641/17.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про кооперацію», ч. 1 ст. 99 Господарського кодексу України та п. 5.6.1. статуту ГБК «Райдужний» одним з основних прав члена кооперативу є право голосу на загальних зборах.

Підпунктом 5.9.1. розділу 5 статуту відповідача передбачено припинення членства в кооперативі у разі несплати внесків у порядку, передбаченому статутом кооперативу.

Крім того, підпунктом 5.9.4. розділу 5 статуту передбачена можливість виключення члена кооперативу з кооперативу за рішенням загальних зборів у випадку систематичного невиконання обов`язків, прийнятих загальними зборами членів кооперативу, зборами уповноважених, правлінням.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу, зокрема, належить затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства.

Відповідно до ч. 5, 9, 10 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення. Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених. Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі.

Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах (ч. 11 ст. 15 Закону України «Про кооперацію»).

Аналіз наведеної норми свідчить, що учасника кооперативу має бути повідомлено про скликання загальних зборів і таке повідомлення має містити інформації про час, місце проведення зборів та інформації про питання, що будуть винесені на розгляд зборів (порядок денний).

Підпунктом 6.3.4. п. 6.3. статуту передбачено, що про час та місце проведення зборів уповноважених, уповноважені, а також члени кооперативу повинні бути повідомлені не менше, ніж за 15 днів шляхом опублікування інформації на дошці оголошень кооперативу та/або персонального повідомлення.

Водночас в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивачки про дату, час, місце та порядок денний загальних зборів учасників кооперативу 17.11.2018. Неповідомлення позивачки про дату проведення загальних зборів членів ГБК «Райдужний», призначених на 17.11.2018, не ознайомлення її з порядком денним є порушенням вимог ст. 15 Закону України «Про кооперацію» та положень статуту кооперативу (пп. 5.6.1.).

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок зазначених порушень позивачка, як член ГБК «Райдужний», була позбавлена можливості взяти участь у загальних зборах членів кооперативу, які відбулися 17.11.2018, чим порушено її корпоративні права.

Крім того, відповідно до п. 6.1. розділу 6 статуту відповідача вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До повноважень загальних зборів, згідно з пп. 6.2.3. п. 6.2. розділу 6 статуту, віднесено обрання уповноважених для роботи на загальних зборах, а також вирішення питання прийняття у члени кооперативу та виключення з нього (пп. 6.2.4. п. 6.2. розділу 6 статуту).

Відповідно до пп. 6.2.11. п. 6.2. розділу 6 статуту у випадку, якщо загальні збори (збори уповноважених) не відбулися з причин відсутності кворуму, то проведення загальних зборів автоматично переноситься на три тижні, і визнаються дійсними при наявності кворуму.

При цьому у пп. 6.2.12. п. 6.2. розділу 6 статуту визначено, що якщо загальні збори не відбулись за відсутності кворуму, то правління кооперативу приймає рішення про проведення телефонного опитування членів Кооперативу по порядку денному зборів та проекту рішення. Рішення вважається прийнятим, якщо під час телефонного опитування позитивно висловились не менше, як половина загальної кількості членів кооперативу, що і оформлюється відповідним актом з наступним його затвердженням правлінням.

Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених членів кооперативу - за наявності не менше двох третин уповноважених (пп. 6.2.13. п. 6.2. розділу 6 статуту).

Збори уповноважених визнаються дійсними при участі в них не менше як 2/3 від загальної кількості уповноважених (пп. 6.3.5. п. 6.3. розділу 6 статуту).

Водночас як вбачається з матеріалів справи, у протоколі від 17.11.2018 № 4 загальних зборів ГБК «Райдужний» зазначено про участь у зборах 59 чоловік при загальній кількості членів кооперативу у кількості 445 чоловік. При цьому, особи, які були присутні на загальних зборах у протоколі від 17.11.2018 не встановлені (перелік прізвищ таких осіб, скріплення підписом присутніх осіб, тощо).

Тобто правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що протокол загальних зборів членів кооперативу від 17.11.2018 не містить відомостей щодо наявності кворуму за умови участі у зборах 59 його членів. Навпаки наявні докази спростовують факт наявності кворуму для проведення загальних зборів (загальна кількість учасників 59 із 445, особи, яких не можливо ідентифікувати). До того ж, матеріали справи не містять доказів телефонного опитування учасників кооперативу із відображенням прізвищ та імен таких учасників, їх номерів телефону, тощо. Відсутність такої інформації не дає змоги перевірити факт проведення опитування учасників товариству, а тому викладена в протоколі та акті інформація про опитування членів кооперативу не може вважатися належним доказом такого опитування в розумінні ст. 76 ГПК України.

Крім того, питання щодо виключення позивачки зі складу членів кооперативу не було включено в порядок денний зборів, в тому числі після голосування за затвердження такого порядку, що є порушенням порядку скликання загальних зборів учасників (ст. 15 Закону України «Про кооперацію»).

Рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 15 Закону України «Про кооперацію».

За таких обставин, враховуючи, що рішення про виключення ОСОБА_1 з членів ГБК «Райдужний» фактично оформлене протоколом № 4 від 17.11.2018 (п. 9 протоколу), за таке рішення проголосували лише 59 членів кооперативу (особи яких також не можна ідентифікувати) із загальної кількості 445 осіб, окремих зборів уповноважених кооперативу з даного питання не проводилось, а проведення загальних зборів шляхом телефонного опитування вимогами Закону України «Про кооперацію» не передбачено і такий факт не підтверджено матеріалами справи (відсутній список осіб), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що рішення про виключення позивачки з членів кооперативу підлягає скасуванню, як прийняте з порушенням процедури вирішення такого питання. При цьому посилання скаржника на систематичне порушення позивачкою строків сплати членських внесків не змінює порядку виключення такої особи з члена кооперативу. А тому відповідні доводи відхиляються як необґрунтовані.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції було неправомірно прийнято докази, подані позивачкою щодо оплати заборгованості по членським внескам та невірно враховано періоди їх зарахування, також відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на те, що така обставина не входить до предмету доказування у даній справі, оскільки у даному випадку досліджувалося питання дотримання скаржником порядку виключення учасника кооперативу (скликання зборів, повідомлення учасників, включення питання до порядку денного, наявність кворуму, тощо), а не підстави для виключення такої особи з учасників кооперативу.

Щодо витрат на правничу допомогу

Згідно із ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Водночас у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, також унормовано положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5 - 7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертої статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, у відповідності до частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 22.11.2019 у справі №910/906/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Так, звертаючись з позовом, заявниця у позовній заяві надала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивачка понесла і який становить 10 000, 00 грн. На підставі попереднього розрахунку позивачка очікували понести витрати, що становлять 5 000,00 грн.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу заявниця надала копії: договору про надання правової допомоги адвокатом від 21.10.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Семашко Д.М.; акту виконаних робіт та наданих послуг від 05.04.2021; квитанції до прибуткового касового ордеру № 191 від 05.04.2021; договору (витягу) про надання правової допомоги адвокатом від 22.10.2019, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Біліченко В.В.

Відповідно до акту виконаних робіт та наданих послуг від 05.04.2021 понесені позивачем витрати включають в себе: 1. Зустріч, консультація клієнта; 2. Вивчення матеріалів та документів наданих ОСОБА_1., узгодження правової позиції з клієнтом; 3. Складання та подання адвокатського запиту від 17.04.2019 до ГБК «Райдужний»; 4. Отримання витягу з ЄДР відносно ГБК «Райдужний»; 5. Представництво інтересів позивача в Дніпровському районному суді м. Києва; 6. Складання попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач; 7. Формування квитанції та сплата судового збору за подання позовної заяви; 8. Перегляд судової практики та аналіз судових рішень в корпоративних відносинах з Гаражно-будівельними кооперативами; 9. Складання позовної заяви про визнання недійсними рішення ГБК «Райдужний», щодо виключення ОСОБА_1 з членів кооперативу; 10. Виготовлення додатків до позовної заяви та опису; 11. Направлення копії позовної заяви з додатками цінним листом на адресу відповідача; 12. Подання позовної заяви з додатками до Господарського суду міста Києва з доказами направлення позову на адресу відповідача.

Так, скаржник звертався до суду першої інстанції із запереченнями щодо розміру заявлених позивачкою витрат на правничу допомогу. ГБК «Райдужний» вказува, що розмір заявлених витрат на правову допомогу є завищеним. Заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу було мотивовано тим, що такий вид правової допомоги як зустріч з клієнтом, узгодження правової позиції, огляд судової практики, складання розрахунку судових витрат, формування квитанції не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, а саме їх дійсності та необхідності. Крім того, до понесених витрат у даній справі включено витрати на представництво інтересів позивачки в Дніпровському районному суді міста Києва. Таке ж обґрунтування, заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу викладено скаржником в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції, врахувавши загальні засади господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, зважаючи на надані заявником документи, які є належними та допустимими доказами з огляду на положення ст. 76, 77 ГПК України, а також врахувавши всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі, взявши до уваги доводи відповідача щодо неспіврозмірності розміру заявлених заявником витрат на правову допомогу, дійшов правомірного висновку, що справедливим і співмірним є стягнення з ГБК «Райдужний» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заяви позивачки про відшкодування витрат на правничу допомогу в частині надання таких послуг: вивчення матеріалів та документів наданих ОСОБА_1 , узгодження правової позиції з клієнтом - 500 грн; складання позовної заяви про визнання недійсними рішення ГБК «Райдужний», щодо виключення ОСОБА_1 з членів кооперативу - 2 500, 00 грн; виготовлення додатків до позовної заяви та опису - 500 грн.

Тобто судом першої інстанції у повній мірі враховано усі заперечення відповідача щодо розміру заявлених позивачкою витрат на правничу допомогу та задоволено їх. Інших заперечень скаржником в апеляційній скарзі не наведено. А тому доводи сторони у вказаній частині також визнаються необґрунтованими.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення ГБК «Райдужний» в частині відрахування (виключення) ОСОБА_1 з членів ГБК «Райдужний», оскільки вимоги заявниці доведені та підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Гаражно-будівельного кооперативу «Райдужний» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/5826/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/5826/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/5826/21, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 08.11.2021.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк