РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.11.2021Справа № 910/13434/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалова О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково- дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Патентно-юридична агенція «Дрібнич, Медведєв та Партнери»

про стягнення 8 016,11 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Патентно-юридична агенція «Дрібнич, Медведєв та Партнери» (далі - відповідач) про стягнення 8 016,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нежитлових приміщень від 01.09.2016 № 2016/09/01/1, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 8 016,11 грн з яких: 6 249,66 грн заборгованості по орендній платі, 829,95 грн заборгованості по відшкодуванню витрат за плату на податок на землю та нерухомість, 418,13 грн пені, 114,55 грн 3% річних і 403,82 грн втрат від інфляції.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 25.08.2021 позов залишив без руху та встановив позивачу строк для усунення її недоліків.

31.08.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.09.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/13434/21 та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановив учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі 06.09.2021 позивач згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення за № 76 отримав 20.10.2021. Відповідачу ухвала суду від 06.09.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 884 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04070, м. Київ, вул. Спаська, 8а, який повернено до суду 22.10.2021 з зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», жодних заяв про зміну місцезнаходження відповідача до суду не надходило.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом, зокрема у Єдиному державному реєстрі судових рішень шляхом безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

ВСТАНОВИВ:

01.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Патентно-юридична агенція «Дрібнич, Медведєв та Партнери» (орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень № 2016/09/01/1, за умовами п. 1.1 якого орендодавець зобов`язався передати, а орендар - прийняти в строкове платне користування для здійснення господарської діяльності об`єкт оренди згідно з п. 2.1 даного договору: кімната № 720, загальною площею 39,4 кв. м., розташована у будівлі інституту ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» (інвентарний номер № 2373) за адресою: м. Київ, бул. Л. Українки, 26 (літера «А»).

Відповідно до п.4.1 договору оренди визначено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату. Розмір орендної плати за 1 календарний (базовий) місяць визначається з розрахунку за один квадратний метр загальної площі об`єкта оренди 125,00 грн, крім того, податок на додану вартість 20%, що складає 25,00 грн, а всього 150,00 грн з податком на додану вартість - 20%.

Додатковою угодою № 2 від 26.12.2018 внесено зміни до п.4.1 договору шляхом збільшення розміру щомісячної орендної плати до 250,00 грн з податком на додану вартість та визначено, що розмір орендної плати щомісячно індексується з моменту підписання даного договору згідно з індексом інфляції за даними Держкомстату України (якщо це затверджено Кабінетом Міністрів України).

Орендна плата щомісяця вноситься орендарем у термін до п`ятого числа кожного

поточного місяця шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця. Орендна плата вноситься відповідно до рахунків, що виставляються орендодавцем. Одержувати рахунок в орендодавця є обов`язком орендаря. Несвоєчасне отримання орендарем рахунку у орендодавця не звільняє його від зобов`язання своєчасно сплатити орендну плату. орендар зобов`язаний на вимогу орендодавця проводити звіряння взаєморозрахунків по орендній платі та інших платежах і оформляти відповідні акти звірки (п. 4.2 договору).

Згідно з положеннями п. 4.4 договору, відшкодування плати податку на землю та нерухомість не входять у розмір орендної плати і щомісяця відшкодовуються орендарем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця щомісяця протягом п`яти банківських днів з моменту виставлення орендодавцем рахунку орендарю.

У п. 3.2.3 договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно і відповідно до умов договору відшкодовувати орендодавцю плату за комунальні послуги та плату за землю.

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2020 включно (п. 10.1 договору в редакції додаткової угоди № 5 від 23.12.2019).

Матеріалами справи встановлено, що за Актом № 1 приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.09.2016 позивач - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» передав, а ТОВ «Патентно-юридична агенція «Дрібнич, Медведєв та Партнери» прийняв у строкове платне користування об`єкт оренди по договору оренди нежилих приміщень № 2016/09/01/1 від 01.09.2016.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 6 від 26.06.2020 до договору сторони домовились на виконання п. 7.6 договору підписати Акт приймання-передачі про те, що орендар зобов`язується передати, а орендодавець прийняти зі строкового платного користування нежитлове приміщення, а саме кімнату № 720, загальною площею 39,4 кв. м., що розташована на 7-му поверсі корпусу (інвентарний номер № 2373) за адресою: м. Київ, бул. Л. Українки, 26 (літера «А»).

За Актом № 6 приймання-передачі нежитлових приміщень від 30.06.2020 орендар передав, а орендодавець прийняв з користування об`єкт оренди по договору № 2016/09/01/1 від 01.09.2016 без взаємних претензій до стану приміщень.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що за період користування об`єктом оренди (до повернення за Актом №6 від 30.06.2020) відповідач не виконав належним чином та у повному обсязі зобов`язання щодо оплати орендної плати за червень, та відшкодування витрат плати за землю та податку на нерухомість за лютий - березень, червень 2020 року, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмір 6 249,66 грн несплачених орендних платежів та 829,95 грн заборгованості по відшкодуванню витрат за плату на податок на землю та нерухомість. За прострочення виконання зобов`язання позивачем також нараховано до стягнення з відповідача 418,13 грн пені, 114,55 грн 3% річних і 403,82 грн втрат від інфляції.

Розглянувши спір по суті заявлених вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовою природою спірні правовідносини сторін по оренди нежитлових приміщень від 01.09.2016 № 2016/09/01/1 віднесені до зобов`язань найму (оренди).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, загальний строк користування об`єктом оренди по договору склав з 01.09.2016 по 30.06.2020.

Відповідно до умов п. 4.2, п. 4.4 договору строк оплати орендних платежів настав п`ятого числа кожного поточного місяця за виставленими рахунками, несвоєчасне отримання яких орендарем у орендодавця не є підставою для звільнення від оплати. Відшкодування плати податку на землю та нерухомість відшкодовуються орендарем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця щомісяця протягом п`яти банківських днів з моменту виставлення орендодавцем рахунку орендарю.

Судом встановлено, що за червень 2020 року користування майном по договору позивачем було нараховано до сплати відповідачу орендну плату з урахуванням індексації у розмірі 10 688,28 грн, з яких, враховуючи часткові оплати, неоплаченими залишились 6 249,66 грн.

Також відповідач зобов`язувався здійснити оплату нарахованих позивачем витрат на відшкодування плати за землю та податку на нерухомість за лютий 2020 на суму 491,17 грн, за березень 2020 року на суму 237,67 грн, за червень 2020 року на суму 491,17 грн, з яких неоплаченими залишились 829,95 грн.

Оскільки заборгованість відповідача зі сплати вказаних платежів належним чином доведена, доказів сплати відповідачем вказаних сум у строки, встановлені договором та станом на час розгляду справи по суті спору матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості в розмірі 6 249,66 грн орендної плати та 829,95 грн відшкодування витрат за плату на податок на землю та нерухомість.

Також позивачем за прострочення виконання відповідачем з оплати орендної плати заявлено до стягнення 418,13 грн пені, 114,55 грн 3% річних і 403,82 грн втрат від інфляції.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 12.1.4 договору оренди передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання орендарем будь-якого із зобов`язань, зазначених в п.п. 4.2 та/або 4.5 договору, орендар зобов`язується сплатити орендодавцю штрафні санкції у виглядів пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 418,13 грн пені за прострочення виконання зобов`язання з оплати орендної плати у сумі 6 249,66 грн за період з 01.01.2021 по 30.06.2021.

Перевіривши поданий у позовній заяві розрахунок позивача, суд зазначає, що за спірний період червень 2020 року строк оплати орендної плати настав 05.06.2020, відповідно прострочення - з 06.06.2020, позивач не був позбавлений можливості здійснити нарахування пені за прострочення оплати відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України за шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, тобто з 06.06.2020 по 06.12.2020, однак позивач здійснив нарахування з 01.01.2021 по 30.06.2021, фактично змінивши строки оплати, що є недопустимим.

Враховуючи межі заявлених вимог, умови договірних відносин та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у заявленому розмірі за вказаний період прострочення у зв`язку з безпідставністю нарахування.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд з сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.

Нараховані позивачем 3% річних у сумі 114,55 грн за період з 01.01.2021 по 11.08.2021 та інфляційні втрати у сумі 403,82 грн за період з 01.01.2020 по 31.07.2021 після перевірки розрахунку визнаються судом обґрунтованими в частині стягнення 3% річних у сумі 114,55 грн та інфляційних втрат у сумі у сумі 403,82 грн (за період з 06.06.2020 по 31.07.2021 в межах розрахунку позивача, за розрахунком суду розмір інфляційних втрат є більшим).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач письмового відзиву та контррозрахунку заборгованості не надав, тверджень позивача не спростував.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі: 6 249,66 грн заборгованості по орендній платі, 829,95 грн заборгованості по відшкодуванню витрат за плату на податок на землю та нерухомість, 114,55 грн 3% річних і 403,82 грн інфляційних втрат. В решті суми позову (418,13 грн пені) належить відмовити у зв`язку з безпідставністю нарахування.

Судові витрати, з урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 2 151,59 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Патентно-юридична агенція «Дрібнич, Медведєв та Партнери» (04070, м. Київ, вул. Спаська, 8а, код 34428665) на користь Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, код 01422826) заборгованість по орендній платі у розмірі 6 249,66 грн (шість тисяч двісті сорок девять гривень 66 коп), заборгованість по відшкодуванню витрат за плату на податок на землю та нерухомість у розмірі 829,95 грн (вісімсот двадцять дев`ять гривень 95 коп), 3% річних у розмірі 114,55 грн (сто чотирнадцять гривень 55 коп) і 403,82 грн (чотириста три гривні 82 коп) інфляційних втрат, судовий збір у розмірі 2 151,59 грн (дві тисячі сто п`ятдесят одну гривню 59 коп).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.11.2021.

Суддя О.Г. Удалова