РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.10.2021Справа № 910/10315/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Габорака О.М., розглянувши матеріали справи за позовом Національної поліції України до приватного акціонерного товариства "Прилуцька швейна фабрика" про стягнення 1 527 675,18 грн,

за участі представників:

позивача: Кузьміна О.В.;

відповідача: Понька Р.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2021 року Національна поліція України (далі - Поліція) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Прилуцька швейна фабрика" (далі - Фабрика) 711 308,98 грн пені та штрафу в сумі 816 366,20 грн, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-181110000-3) від 24 квітня 2020 року № 85 НП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

12 липня 2021 року до суду надійшли документи позивача для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 липня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10315/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 серпня 2021 року.

11 серпня 2021 року та 22 вересня 2021 року до суду від відповідача надійшли відзиви на позовну заяву.

18 серпня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

У засіданні 19 серпня 2021 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16 вересня 2021 року.

16 вересня 2021 року та 7 жовтня 2021 року від Фабрики надійшли клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Ухвалою від 16 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 7 жовтня 2021 року.

У судовому засіданні 7 жовтня 2021 року оголошувалась перерва до 28 жовтня 2021 року.

Представник позивача у судових засіданнях 7 жовтня 2021 року та 28 жовтня 2021 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судових засіданнях визнав факт порушення строків поставки товару та просив суд зменшити розмір нарахованих у зв`язку з таким простроченням штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 85 НП про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-18110000-3), за умовами якого останній зобов`язався поставити покупцю костюм (сорочка, брюки) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-18110000-3), а покупець - прийняти та оплатити вказаний товар у порядку та на умовах, визначених цим правочином (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктом 1.2. договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, та ціна договору визначається у специфікації товару (додаток № 1 до договору) і ростовці товару (додаток № 2 до договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору його ціна становить 21 414 250,00 грн, у тому числі ПДВ - 3 569 041,67 грн.

Постачальник зобов`язується здійснити поставку товару в термін до 15 липня 2020 року включно за адресою покупця: 03115, місто Київ, вулиця Святошинська, 27. У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки товару вважається перший за ним робочий день (пункт 5.1. договору).

За пунктом 5.2. договору датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної.

Пунктом 8.2.9. договору передбачено, що покупець має право на відшкодування збитків та сплату неустойки (штрафу, пені) у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до пункту 8.3.1. договору постачальник зобов`язався забезпечити поставку (передачу) товару в строки та на умовах, передбачених цією угодою.

За умовами пункту 9.2. договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

При цьому день поставки товару, поставленого постачальником з порушенням строку, передбаченого пунктом 5.1. розділу 5 цього договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього правочину.

Даний договір набрав чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації в покупця та діяв до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за цим правочином (пункт 12.1. договору).

Повноважними представниками Поліції та Фабрики було підписано та скріплено їх печатками додатки до договору: № 1 (специфікація), № 2 (ростовка), № 3 (технічний опис) та № 4 (супровідний лист на поставку товару) до договору.

У специфікації (додаток № 1 до договору) сторони погодили постачання товару, а саме: костюм (сорочка, брюки) у кількості 14 300 комплектів на загальну суму 21 414 250,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається обома сторонами, на виконання умов договору Фабрика поставила, а позивач прийняв товар за видатковими накладними: від 24 липня 2020 року № ПР-0000048, від 6 серпня 2020 року № ПР-0000052, від 19 серпня 2020 року № ПР-0000057, від 20 серпня 2020 року № ПР-0000064, від 10 вересня 2020 року № ПР-0000073, від 18 вересня 2020 року № ПР-0000079, від 23 грудня 2020 року № ПР-0000093.

Товар за цими накладними було поставлено з порушенням встановленого пунктом 5.1. договору строку, у зв`язку з чим позивач нарахував та пред`явив до стягнення з Фабрики штрафні санкції: пеню в загальному розмірі 711 3008,98 грн, а також штраф у сумі 816 366,20 грн, на підставі пункту 9.2. даної угоди.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що Фабрика взятий на себе за договором обов`язок щодо поставки товару в обумовлений строк не виконала.

Вищезазначені обставини не заперечувались відповідачем під час розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 231 ГК України в разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені та штрафу, дійшов висновку про їх правильність, арифметичну вірність та відповідність визначених періодів нарахування пені вимогам чинного законодавства.

У відзиві на позовну заяву та в клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій Фабрика вказувала на те, що вона виконала зобов`язання з поставки товару в повному обсязі, вжила всіх можливих заходів задля своєчасної поставки товару позивачу, проте порушення зобов`язань за вказаним договором було зумовлене істотним ускладненням переміщення тканини, необхідної для виконання замовлення Поліції, через кордон країни-постачальника, внаслідок запровадження карантинних обмежень у світі.

З метою підтвердження впливу цих обставин на виконання умов договору відповідач звернувся до Київської торгово-промислової палати із запитом про надання юридичних послуг з правової експертизи документів та видачі юридичного висновку за вищезазначеним договором. Відповідно до отриманого висновку від 17 серпня 2020 року під час виконання умов договору істотно змінились обставини, що вплинули на строки виконання зобов`язань Фабрики. Крім того, позивачем не було понесено будь-яких збитків у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язань з поставки товару за договором.

З наведених підстав Фабрика у своєму клопотанні від 16 вересня 2021 року просила суд зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій.

Статтею 233 ГК України встановлено, що в разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що виробником тканини для виготовлення форменного одягу є юридична особа - резидент Китаю, і внаслідок введених заходів, спрямованих на боротьбу з епідемією коронавірусу в світі, виготовлення тканини та переміщення товарів через кордони було значно ускладненим.

Так, поставка тканини для виготовлення форменного одягу здійснювалась товариством з обмеженою відповідальністю "Олтекс" (далі - ТОВ "Олтекс") відповідно до укладеного з відповідачем договору купівлі-продажу від 3 січня 2019 року №03/01-2019.

У свою чергу, зазначене товариство отримувало таку тканину від товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Фабрік" (далі - ТОВ "Гранд Фабрік") відповідно до умов укладеного між ними договору купівлі-продажу від 14 січня 2019 року №1401/4-19.

26 грудня 2019 року ТОВ "Олтекс" звернулося до ТОВ "Гранд Фабрік" із заявкою № 1314 на замовлення тканини синтетичної темно-синього кольору в строки до 28 квітня 2020 року та до 15 червня 2020 року. Листом від 15 січня 2020 року № 97-в ТОВ "Гранд Фабрік" повідомило про можливість здійснення постачання відповідної тканини у квітні - червні 2020 року в заявленій кількості.

Листом від 16 січня 2020 року № 18 ТОВ "Олтекс" підтвердило Фабриці можливість виготовлення тканини відповідно до заявки від 26 грудня 2019 року № 325.

У подальшому, ТОВ "Гранд Фабрік" листом від 8 травня 2020 року № 766-в повідомило, що замовило тканину в Китаї, але через пандемію коронавірусу строки виготовлення та поставки тканини змінились. Можливі в наступні терміни: до 2 липня 2020 року та до 15 серпня 2020 року.

Суд встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджується вжиття відповідачем заходів для належного виконання своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором, проте порушення його умов сталося внаслідок незалежних від Фабрики обставин. Судом враховано, що основна кількість товару була поставлена з простроченням від 9 до 65 днів, і лише поставку товару на суму 312 973,32 грн було поставлено із простроченням на 161 день.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру нарахованих відповідачу пені та штрафу на 70 %. При цьому судом прийнято до уваги також відсутність доказів на підтвердження завдання позивачу збитків порушенням відповідачем умов вказаного договору, причини та наслідки невиконання спірного зобов`язання, розмір нарахованих штрафних санкцій, вартість товару за договором, поведінку відповідача. Також суд зазначає, що неустойка має на меті в першу чергу стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання і не може лягати непомірним тягарем на боржника й бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Подібна за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з Фабрики на користь Поліції 213 392,69 грн пені та 244 909,86 грн штрафу за порушення строків поставки товару з договором. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити в зв`язку зі зменшенням судом сум цих нарахованих штрафних санкцій.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Прилуцька швейна фабрика" (17500, Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Київська, будинок 299; ідентифікаційний код 00310093) на користь Національної поліції України (01601, місто Київ, вулиця Богомольця, будинок 10; ідентифікаційний код 40108578) 213 392 (двісті тринадцять тисяч триста дев`яносто дві) грн 69 коп. пені, 244 909 (двісті сорок чотири тисячі дев`ятсот дев`ять) грн 86 коп. штрафу та 22 915 (двадцять дві тисячі дев`ятсот п`ятнадцять) грн 13 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 8 листопада 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко