ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.11.2021 Справа № 908/3195/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В., розглянувши матеріали клопотання Государственного унитарного предприятия города Москвы «МОСГОРТРАНС» в лице филиала Службы эксплуатации и развития автовокзалов (1150335, г. Москва, Раушская набережная, дом 22/21, строение 1, ИНН , ОГРН 223

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ГЕЛИОС», (70200, Запорізька область, Гуляйпільський район, м. Гуляйполе, вул. 1 Травня, буд. 51, )

про визнання та дозвіл примусового виконання рішення на території іноземної держави

УСТАНОВИВ

02.11.2021 до господарського суду Запорізької області надійшло клопотання № 71-15-21/2002 від 07.10.2021 (вх. № 3424/08-07/21 від 02.11.2021) Государственного унитарного предприятия города Москвы «МОСГОРТРАНС» в лице филиала Службы эксплуатации и развития автовокзалов про визнання та дозвіл примусового виконання рішення на території іноземної держави, яким заявник просить визнати та дозволити примусове виконання рішення Арбітражного суду міста Москви від 12.05.2021 у справі № А40-204322/20-48-10185 за позовом Государственного унитарного предприятия города Москвы «МОСГОРТРАНС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ГЕЛИОС» про стягнення заборгованості та неустойки. Клопотання № 71-15-21/2002 від 07.10.2021 про визнання та дозвіл примусового виконання рішення на території іноземної держави подане через Арбітражний суд міста Москви.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021 клопотання про визнання та дозвіл примусового виконання рішення на території іноземної держави розподілено для розгляду судді Мірошниченко М.В.

Розглянувши вказане клопотання та додані до нього документи, господарський суд прийшов до висновку про необхідність відмовити заявнику у відкритті провадження у справі з огляду на наступне.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З аналізу усталеної практики Європейського Суду з прав людини вбачається, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.1997 зі справи «Горнсбі проти Греції», рішення від 20.07.2004 зі справи «Шмалько проти України»).

Відповідно до ст. 17 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, ратифікованої Україною Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994, у відношеннях один з одним при виконанні цієї Конвенції установи юстиції Договірних Сторін користуються державними мовами Договірних Сторін або російською мовою.

Відповідно до ст. 53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності. Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Порядок визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів регламентується нормами розділу IX Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України).

Детальний порядок визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню визначено нормами глави 1 розділу IX Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Як встановлено статтею 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) або місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

В силу вимог частини 1 статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

При цьому суд звертає увагу заявника, що відповідно до ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Вимоги до клопотання передбачені ст. 466 ЦПК України, відповідно до якої, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити:

- ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження;

- ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;

- мотиви подання клопотання.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 466 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

- засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

- офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

- документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи;

- документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

- документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

- засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додано до нього, особі, що його подала.

Статтею 467 ЦПК України регламентовано, що про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду суд у п`ятиденний строк письмово повідомляє боржника і пропонує йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а так само коли у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає час і місце судового розгляду клопотання, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

За заявою будь-якої із сторін і за наявності поважних причин суд може перенести час розгляду клопотання, про що повідомляє сторони.

Розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

Неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою з сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Якщо рішення іноземного суду вже виконувалося раніше, суд визначає, в якій частині чи з якого часу воно підлягає виконанню.

Якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Статтею 468 ЦПК України унормовано, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

- якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

- якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи;

- якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

- якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

- якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

- якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

- якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

- в інших випадках, встановлених законами України.

Статтею 469 ЦПК України передбачено, що ухвала про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ЦПК України.

Відповідно до приписів статті 470 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який надсилається для виконання в порядку, встановленому законом.

Виконавчий лист вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів в порядку, встановленому Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих документів.

Однак всупереч вищеназваним нормам Цивільного процесуального кодексу України клопотання Государственного унитарного предприятия города Москвы «МОСГОРТРАНС» в лице филиала Службы эксплуатации и развития автовокзалов про визнання рішення, яке набрало законної сили, і дозвіл на примусове виконання на території іноземної держави подано не до місцевого загального суду, а до господарського суду Запорізької області.

Суд вважає за необхідне зазначити, що нормами Господарського процесуального кодексу України не регламентовано порядку визнання рішення іноземного суду, яке набрало законної сили та надання дозволу на примусове виконання останнього, розгляд такого роду клопотань не віднесено до юрисдикції господарських судів України.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, у разі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що розгляд клопотання останнього в силу вимог частини першої статті 23 ЦПК України віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Керуючись ст., ст. 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В

Відмовити у відкритті провадження у справі за клопотанням № 71-15-21/2002 від 07.10.2021 (вх. № 3424/08-07/21 від 02.11.2021) Государственного унитарного предприятия города Москвы «МОСГОРТРАНС» в лице филиала Службы эксплуатации и развития автовокзалов про визнання рішення, яке набрало законної сили, і дозвіл на примусове виконання на території іноземної держави.

Повернути клопотання і додані до нього документи до Арбітражного суду міста Москви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 04.11.2021.

Телефон контакт-центру 0-800-501-492.

Додаток: клопотання з додатками на 57-и аркушах.

Суддя М.В.Мірошниченко

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст., ст. 255-257 ГПК України