РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.11.2021Справа № 904/6562/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна,6),

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Товарна біржа "Катеринославська" (49006, м. Дніпро, пр. Пушкіна, 49)

про стягнення 81 939,70 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами до Державної казначейської служби України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про стягнення 81 939,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч направленим відповідачам листам про повернення гарантійного внеску у розмірі 81 939,70 грн, який був сплачений згідно квитанції № 0.0..1 від 28.08.2018, вимоги позивача були залишені без задоволення, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом до суду про стягнення 81 939,70 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської від 22.02.2018 матеріали справи №904/6562/21 передано за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021, матеріали справи №904/6562/21 було передано для розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 суд відкрив провадження у справі №904/6562/21, розгляд якої вирішив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою суд також залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товарну біржу "Катеринославська".

30.09.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 заперечуючи проти позову зазначає, що вимога щодо стягнення з Регіонального відділення на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 2270,00 грн є необгрунтованою та не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю з боку відповідача-2 вини, оскільки після перерахування гарантійного внеску у розмірі 81 939,70 грн на казначейський рахунок, вони набули статусу коштів Державного бюджету та не акумулювались на рахунках Регіонального відділення, у зв`язку з чим фактично та юридично не могли бути повернуті відповідачем-2. Крім того, за доводами відповідача-2, позовна вимога до Державної казначейської служби України про стягнення гарантійного внеску у розмірі 81 939,70 грн також не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю підстав. Відповідно до п.112 Постанови №432 у разі невиконання переможцем електронного аукціону однієї з вимог, передбачених пунктами 64, 67, 95 і 96 Постанови №432, сплачені гарантійний та реєстраційний внески не повертаються такому переможцю та перераховуються оператором електронного майданчика, через якого надано найвищу цінову пропозицію, на казначейський рахунок, зазначений органом приватизації в інформаційному повідомленні.

Від Державної казначейської служби України відзиву на позовну заяву не надходило. Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях також не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

30 серпня 2018 року ОСОБА_1 прийняв участь в електронному аукціоні № UA-PS-2018-08-02-000054-3 з продажу об`єкта малої приватизації, а саме - нежитлового приміщення № 1,6, II на 1-му поверсі літ. A-3 загальною площею 113,6 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , через авторизований електронний майданчик, що має право на організацію проведення електронних аукціонів з продажу об`єктів малої приватизації в електронній торговій системі «РrоZоrrо.Продажі» ЦБД2-ТБ «Катеринославська» (https:// sale- tbe.com.ua).

З метою участі у вказаному аукціоні та згідно з виставлених ТБ «Катеринославська» рахунків, ОСОБА_1 сплатив реєстраційний внесок у розмірі 744,60 грн та гарантійний внесок у розмірі 81 939,70 грн. Вищевказані грошові кошти були внесені позивачем в касу банку для подальшого їх переказу на поточний рахунок оператора електронного майданчика, про що свідчать квитанції №0.0..1 та № 0.0..1 від 28.08.2018.

Після зарахування гарантійного та реєстраційного внесків на поточний рахунок ТБ "Катеринославська" по аукціону № UA- PS -2018-08-02-000054-3, позивач отримав право на подання закритої цінової пропозиції.

Згідно протоколу про результати електронного аукціону № UA-PS-2018-08-02-000054-3 ОСОБА_1 був визнаний переможцем електронного аукціону.

Наказом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області від 11.09.2018 р. № 12/01-117-РП у затвердженні Протоколу про результати електронного аукціону № UA-PS-2018-08-02-000054-3 від 30.08.2018 р. по лоту: - нежитлове приміщення №1, 6, II на 1-му поверсі літ. A-З загальною площею 113,6 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , було відмовлено. Вказане рішення обґрунтовано тим, що переможцем аукціону ОСОБА_1 не було подано документи, обов`язкове подання, яких передбачено ст. 14 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», а саме, відсутній документ, що підтверджує сплату гарантійного внеску з рахунку потенційного покупця на рахунок оператора електронного майданчика.

У зв`язку з відмовою Регіонального відділення Фонду Державного майна у затвердженні Протоколу про результати електронного аукціону 14.09.2018, позивач звернувся до ТБ «Катеринославська» із заявою вх. № 1409-02 від 14.09.2018 про повернення сплаченого 28.08.2018 гарантійного внеску.

Листом №1409-01 від 14.09.2018 Товарна біржа «Катеринославська» відмовила позивачу в поверненні гарантійного внеску у розмірі 81 939,70 грн з посиланням на п. 112 Постанови Кабінету Міністрів України № 432 від 10.05.2018, якою затверджено Порядок проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу.

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товарної Біржи "Катеринославська" про витребування доказів перерахування сплаченого позивачем гарантійного внеску у розмірі 81 939,70 грн на рахунок регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області згідно з квитанцією від 28.08.2018 № 0.0..1 та зобов`язання відповідача повернути ОСОБА_1 на картковий рахунок в Акціонерному товаристві комерційному банку "ПриватБанк" суму сплаченого цією особою згідно з квитанцією від 28.08.2018 № 0.0..1 гарантійного внеску у розмірі 81 938,70 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2019 у справі № 904/5931/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.06.2019 у справі № 904/5931/18 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2019 скасовано. Позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано ТБ "Катеринославська" повернути на картковий рахунок в Акціонерному товаристві комерційному банку "Приватбанк" ОСОБА_1 суму сплаченого цією особою згідно з квитанцією від 28.08.2018 № 0.0..1 гарантійного внеску - 81 938,70 грн.

Постановою Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №904/5931/18 суд скасував постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.06.2019 та залишив в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2019.

У вищевказаній постанові Верховний Суд зазначив, що за змістом Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" та Порядку проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №432 від 10.05.2018, на відповідача покладається обов`язок перерахування грошових внесків на рахунок РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, без збереження його на власному рахунку, що відповідає меті та функціям покладених на ТБ "Катеринославська" у ході проведення електронного аукціону щодо продажу об`єкта малої приватизації. Повернення грошового внеску, який не перебуває на рахунку ТБ "Катеринославська", не може бути розцінене як обов`язкова дія, внаслідок як відсутності відповідного внеску на рахунку, так і за відсутності у відповідача встановленого нормативно-правовими актами обов`язку вчиняти такі дії.

Крім того, під час розгляду справи №904/5931/18 судами було встановлено, що на виконання вимог пункту 112 Порядку, ТБ "Катеринославська" перерахувало сплачений позивачем гарантійний внесок у сумі 81 939,70 грн на рахунок РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення від 19.09.2019 № 454.

В обґрунтування прийнятої постанови Верховний Суд також зазначив, що повернення грошового внеску, який не перебуває на рахунку ТБ "Катеринославська", не може бути розцінене як обов`язкова дія, внаслідок як відсутності відповідного внеску на рахунку, так і за відсутності у відповідача встановленого нормативно-правовими актами обов`язку вчиняти такі дії.

Крім того, вимога позивача про повернення на картковий рахунок в Акціонерному товаристві комерційному банку "ПриватБанк" суму сплаченого гарантійного внеску, передбачає здійснення ідентичної дії у зворотньому порядку. Однак, перерахування суми гарантійного внеску саме на картковий рахунок позивача, не може зворотньо ототожнюватись зі здійсненням ОСОБА_1 платежу через касу банку, шляхом внесення відповідної суми у готівковій формі.

Відповідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, «Справа «Совтрансавто-Холдинг» проти України» п. 72 «В. Оцінка Суду»).

Отже, вищевказані рішення, які набрали законної сили, мають преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.

12 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Заггюрізькій та Кіровоградській областях з заявою про повернення гарантійного внеску у розмірі 81 939,70 грн.

Листом №18-12-01581 від 12.03.2021 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях відмовило ОСОБА_2 в поверненні гарантійного внеску, оскільки відповідно до порядку перерахування до бюджетів коштів, одержаних від приватизації майна, затверджених наказом Міністерства фінансів України та Фонду державного майна України від 10.12.2015 №1271/2065, кошти від продажу об`єктів державного майна на рахунках Регіонального відділення не акумулюються, у встановлений строк і в повному обсязі перераховуються до Державного бюджету України та набувають статусу коштів Державного бюджету України. З огляду на вищевикладене, виконання вимоги щодо повернення Регіональним відділенням гарантійного внеску не вбачається за можливе, оскільки після перерахування грошових коштів на казначейський рахунок вони набули статусу коштів державного бюджету та підлягають стягненню з державного бюджету.

09 червня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Державної Казначейської служби України із вимогою повернути на картковий рахунок № НОМЕР_1 в AT КБ «Приватбанк» суму сплаченого згідно квитанції №0.0..1 від 28.08.2018 гарантійного внеску у розмірі 81 939,70 грн.

У зв`язку з неотриманням від Державної Казначейської служби України відповіді на вищевказану вимогу, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача-1 та просить стягнути з останнього грошові кошти у розмірі 81 939,70 грн, які були сплачені як гарантійний внесок згідно квитанції № 0.0..1 від 28.08.2018.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, регламентуються нормами Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", Порядком проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 432.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" об`єкти малої приватизації продаються виключно на електронних аукціонах. Порядок проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та Порядок відбору операторів електронних майданчиків для організації проведення електронних аукціонів з продажу об`єктів малої приватизації, авторизації електронних майданчиків, розмір та порядок сплати плати за участь, визначення переможця за результатами електронного аукціону, а також порядок визначення додаткових умов продажу затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №432 "Про затвердження Порядку проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу" врегульовано питання сплати та повернення гарантійного та реєстраційного внесків.

Пунктом 112 Порядку визначено, що у разі невиконання переможцем електронного аукціону однієї з вимог, передбачених пунктами 64, 67, 95 і 96 цього Порядку, сплачені гарантійний та реєстраційний внески не повертаються такому переможцю та перераховуються оператором електронного майданчика, через якого надано найвищу цінову пропозицію, на казначейський рахунок, зазначений органом приватизації в інформаційному повідомленні, протягом п`яти робочих днів з дня настання подій, визначених пунктом 67 або 96 цього Порядку.

Згідно з п. 67 Порядку, у разі коли переможець електронного аукціону не відповідає вимогам статті 8 Закону, або в інших випадках, передбачених частиною дев`ятою статті 14 Закону, орган приватизації завантажує рішення про відмову у затвердженні протоколу про результати електронного аукціону або про відмову від укладення договору купівлі-продажу в електронній торговій системі.

Частиною 7 ст. 14 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що до заяви потенційних покупців - фізичних осіб - громадян України на участь у приватизації об`єкта малої приватизації подаються:

- копія паспорта громадянина України;

- документ, що підтверджує сплату реєстраційного внеску, а також документ, що підтверджує сплату гарантійного внеску в розмірі 10 відсотків стартової ціни з рахунка потенційного покупця, відкритого в українському або іноземному банку (крім банків держав, внесених FATF до списку держав, що не співпрацюють у сфері протидії відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом), на рахунок, визначений частиною одинадцятою цієї статті;

- письмова згода потенційного покупця щодо взяття на себе зобов`язань, визначених умовами продажу.

Як встановлено судом, для участі в електронному аукціоні №UA-PS-2018-08-02-000054-3 з продажу об`єкта малої приватизації, а саме нежитлового приміщення № 1,6, II на 1-му поверсі літ. A-3 загальною площею 113,6 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, позивач після реєстрації на електронному майданчику https://sale- tbe.com.ua та перевірки оператором його відповідності ідентифікаційної інформації, отримав доступ до його участі.

З матеріалів справи вбачається, що разом із поданням заяви на участь у приватизації об`єкта малої приватизації, позивачем було надано доказ сплати гарантійного забезпечення для участі в аукціоні № UA-PS-2018-08-02-000054-3, а саме квитанцію №0.0..1 від 28.08.2018 на суму 81 939,70 грн.

Судом встановлено, що згідно з протоколу про результати електронного аукціону № UA-PS-2018-08-02-000054-3 від 30.08.2018 ОСОБА_2 був визнаний переможцем електронного аукціону, однак, наказом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області від 11.09.2018 р. № 12/01-117-РП у затвердженні вищевказаного протоколу було відмовлено, оскільки переможцем аукціону не було подано документи, обов`язкове подання яких передбачено згідно зі статтею 14 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" гарантійний внесок - це сума коштів, що становить визначену у відсотках частину стартової ціни об`єкта приватизації, яка вноситься потенційним покупцем об`єкта приватизації для забезпечення виконання його зобов`язання щодо участі в аукціоні у вигляді грошових коштів або банківської гарантії.

Відповідно до ч. 11 ст. 14 вказаного Закону для участі в аукціоні з продажу об`єкта малої приватизації гарантійний внесок сплачується на рахунок оператора електронного майданчика, через який подається заява на участь у приватизації.

Тобто, сплативши гарантійний внесок на рахунок ТБ "Катеринославська" в сумі 81 939,70 грн. з метою участі у аукціоні, позивач вчинив дію на виконання вимог чинного законодавства.

Судом встановлено, що на виконання вимог пункту 112 Порядку, ТБ "Катеринославська" було перераховано сплачений позивачем гарантійний внесок у вищевказаній сумі на рахунок РВ ФДМУ по Дніпропетровській області згідно платіжного доручення від № 454 від 19.09.2019.

Відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" після закінчення аукціону сплачений потенційними покупцями гарантійний внесок повертається потенційним покупцям, які не стали переможцями аукціону, у строк, що не перевищує 10 робочих днів із дня затвердження протоколу аукціону органом приватизації.

У разі відмови переможця аукціону від підписання протоколу аукціону або відмови переможця аукціону від укладення договору купівлі-продажу гарантійний внесок йому не повертається та підлягає перерахуванню до відповідного бюджету.

Аналогічні за змістом правові норми містяться у п.п. 67 та 112 Порядку.

Як вже зазначалось, згідно з наказом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області від 11.09.2018 р. № 12/01-117-РП у затвердженні протоколу про результати електронного аукціону № UA-PS-2018-08-02-000054-3 від 30.08.2018, сформованого оператором електронного аукціону ТБ "Катеринославська", було відмовлено, а отже, ОСОБА_2 не став переможцем аукціону.

Таким чином, кошти, що були перераховані ОСОБА_2 у вигляді гарантійного внеску за його участь у вказаному аукціоні, підлягають поверненню позивачу.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, входить до компетенції Державного казначейства України.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення коштів гарантійного платежу задовольняються шляхом їх стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу.

Поряд з цим, суд не погоджується з доводами позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зокрема, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Тобто зобов`язання з безпідставного набуття та збереження майна можуть бути наслідком таких юридичних фактів: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, за змістом статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Як було встановлено судом, сплата гарантійного внеску відбулась на відповідній правовій підставі та у спосіб, визначений законом, і цим же законом передбачені випадки та механізм повернення таких коштів, тому стаття 1212 ЦК України у спірних правовідносинах застосуванню не підлягає.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що документів, які б підтверджували сплату Державною казначейською службою України на користь позивача грошових коштів у розмірі 81 939,70 грн або спростовували доводи ОСОБА_2 , суду не надано.

За таких обставин, враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача-1 грошових коштів у розмірі 81 939,70 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача-2.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна,6, ідентифікаційний код 37567646) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 81 939 грн 70 коп.

3. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, ідентифікаційний код 42767945) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2 270 грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.11.2021

Суддя Л. Г. Пукшин