ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2328/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ", с. Могильне, Кіровоградської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини", м. Харків
про розірвання договору та стягнення 653543,03 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Резнік Е.С., дов. від 01.06.2021року

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ", с. Могильне, Кіровоградської області звернулася до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини", м. Харків, в якій просить суд розірвати договір купівлі-продажу № 24/02/21/1 від 24 лютого 2021 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини"; стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 653543,03 грн., з яких 649800,00 грн. - попередня оплата, 1468,73 грн - 3% річних, 2274,30 грн.- інфляційні втрати. Також просить покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомоги та витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 червня 2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ", с. Могильне, Кіровоградської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини", м. Харків про розірвання договору та стягнення 653543,03 грн. залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, шляхом надання до суду доказів відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

29 червня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" усунено недоліки шляхом надання до суду доказів відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засіданні на 04 серпня 2021 року на 12 годин.

03 серпня 2021 року електронною поштою Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" подано клопотання (вхідний №4757) про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 серпня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 04 жовтня 2021 року; клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" про відкладення підготовчого засідання задоволено та відкладено підготовче засідання на 14 вересня 2021 року на 12:30 годин.

06 вересня 2021 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" подано відзив (вхідний № 20641) на позовну заяву.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" про поновлення процесуального строку для подання відзиву, суд виходить з наступного.

Згідно частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до частин 2, 4 статті 161 Господарського процесуального кодексу України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Згідно частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Приписами статті 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати докази, заяви, клопотання, надавати пояснення суду, свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.

Строки, в межах яких вчинюються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом (стаття 113 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено судом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

За таких обставин, задля дотримання принципів господарського судочинства, зважаючи на невеликий проміжок часу з пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву, а також з огляду на зазначені відповідачем обставини, які зумовили несвоєчасне подання відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим задовольнити клопотання відповідача та поновити строк для подання відзиву на позовну заяву, поновити відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву та відзив (вхідний № 20641 від 06 вересня 2021 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" на позовну заяву прийняти до розгляду.

14 вересня 2021 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" подано відповідь (вхідний № 21394) на відзив, яку суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 14 вересня 2021 року на підставі пункту 3 частини 2 статті 185, статті 232 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 вересня 2021 року на 10:30 годин.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" подано зустрічна позовна заява (вхідний № 20644) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ", в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" виконати прийняті на себе зобов`язання за договором купівлі-продажу №24/02/21/2 від 24 лютого 2021 року та отримати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" за договором купівлі-продажу №24/02/21/2 від 24 лютого 2021 року, товар - борону шлейфову ЗПГШ - 18 (ЛАРІ-18), в кількості 1 шт на загальну суму 649800,00 грн. в тому числі ПДВ.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 вересня 2021 року зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини", м. Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ", с. Могильне, Кіровоградської області про спонукання до виконання умов договору залишено без руху; надано позивачу за зустрічним позовом строк 5 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, шляхом надання до суду доказів доплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

22 вересня 2021 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" подано клопотання (вхідний № 22270) про відкладення розгляду справи, яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 23 вересня 2021 року на підставі частини 2 статті 216, статті 232 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено перерву до 25 жовтня 2021 року до 11:40 годин.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 жовтня 2021 року повернуто зустрічну позовну заяву і додані до неї документи на 21 аркушах Товариству з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини".

Представник позивача у судовому засіданні та у відповіді на відзив на позовну заяву підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24 лютого 2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" (позивачем, покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" (відповідачем, продавцем) був укладений договір купівлі-продажу №24/02/21/1.

Відповідно до умов пункту 1.1. договору продавець зобов`язується продати, а покупець приймати за цим договором сільськогосподарську техніку та запасні частини до сільськогосподарської техніки (товар) за обопільно погодженою номенклатурою (асортиментом), кількість і цінами, вказаними в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно Специфікації №1 від 24 лютого 2021 року до договору відповідач мав поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" товар - Борону шлейфову ЗПГШ-18 (ЛАРІ-18) в кількості 1 шт вартістю 649 800,00 грн, в тому числі ПДВ.

Відповідно до пункту 5.1. договору поставка товару здійснюється у строк визначений у Специфікації.

Згідно пункту 5.2. договору дата готовності партії товару до поставки повідомляється продавцем покупцеві факсимільним зв`язком. В термін не пізніше 5 календарних днів після отримання повідомлення про готовність товару до поставки покупець зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів для отримання товару.

Строк поставки товару, згідно умов Специфікації, протягом 20 робочих днів з моменту отримання продавцем 50% передоплати.

Відповідно до пункту 5.3. договору поставка товару здійснюється на умовах FСА Харківська область, м. Лозова, вул. Свободи, 24, згідно Інкотермс 2010.

Згідно пункту 4.1. договору платежі за цим договором будуть здійснюватися шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця на підставі виставленого продавцем рахунку в наступному порядку: 50% вартості товару сплачуються покупцем протягом 2-х банківських днів з моменту підписання кожної окремої Специфікації; остаточний розрахунок 50% вартості товару проводиться покупцем протягом 2-х банківських днів, з моменту повідомлення покупця про готовність товару до поставки.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач за вказаним договором 12 березня 2021 року здійснив попередню оплату згідно пункту 4.1. договору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" в розмірі 324900,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 224825 від 12 березня 2021 року.

Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" в строк до 09 квітня 2021 року, як це передбачено договором, повідомлення про готовність відвантаження товару не надав та не виконав свого зобов`язання з поставки товару.

26 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" сплатило на користь відповідача остаточний розрахунок 50% вартості товару в розмірі 324900,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 226655 від 26 квітня 2021 року.

Оскільки Борона, що була предметом договору, мала бути придбана для здійснення весняно- польових робіт протягом весни 2021 року, а відповідач не поставив її у домовлений строк, у позивача відпала необхідність в товарі.

28 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" надіслало відповідачеві лист (вихідний №153), в якому просило договір розірвати, товар не поставляти та повернути сплачені ним грошові кошти.

У відповідь на вказаний лист Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" надало позивачеві відповідь за вихідним №407/1 від 24 травня 2021 року, в якому визнав допущення прострочення виконання зобов`язання, проте наполягав на поставці товару.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статтей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Стаття 610 Цивільного кодексу України вказує на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу раїни).

За загальним правилом (стаття 188 Господарського кодексу України) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно пункту 14.2 договору сторони мають право достроково розірвати цей договір, повідомивши про а письмовій формі за 30 днів до розірвання даного договору, а також в інших випадках передбачених законодавством.

Непоставка відповідачем товару, в обумовлені договором строки, стало наслідком неотримання товару позивачем та неможливість його використання у проведенні весняно-польових робіт 2021 року.

Істотним є таке порушення договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною і позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору (частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

Суд вважає, що істотне порушення стороною умов договору поставки, неможливість отримати позивачем очікуване при укладенні договору, є підставою для розірвання договору.

Відповідно до статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця вимагати повернення передплати від продавця за умови прострочення виконання зобов`язання з постачання.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині розірвати договір купівлі-продажу № 24/02/21/1 від 24 лютого 2021 року та стягнення 649800,00 грн попередньої оплата задовольнити.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1468,73 грн та інфляційних втрат у розмірі 2274,30 грн, суд зазначає наступне.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі у розмірі 1468,73 грн та інфляційних збитків у розмірі 2274,30 грн, є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить покласти на відповідача витрати на професійну правову допомогу в сумі 6000,00 грн.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем в якості надання професійної правничої допомоги адвокатом надана копія договору про надання правової допомоги від 01 червня 2021 року, укладеного між Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" (клієнтом) та Резнік Ельвірою Сергіївною (адвокатом) згідно пункту 1.1. якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього з контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини", а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати, пов`язані з її наданням, в обсязі та на умовах, визначених договором.

Таким чином, досліджуючи надані представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" надані докази для встановлення факту надання адвокатом - Резнік Ельвірою Сергіївною професійної правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" у даній справі.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Витрати, понесені відповідачем в даній справі на професійну правову допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 Кодексу). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Кодексу). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 6 статті 126 Кодексу).

Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зазначена позиція суду щодо застосування статті 129 Господарського процесуального кодексу України узгоджується із позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, та позицією касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1785/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 908/374/19, від 25 червня 2019 року.

Згідно частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14 листопада 2018 року від якого об`єднана палата у постанові від 03 листопада 2019 року у справі №922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Враховуючи конкретні обставини справи, суд, детально проаналізувши всі докази, зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тощо, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на відповідача покладається судовий збір у розмірі 12 073,15 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір купівлі-продажу № 24/02/21/1 від 24 лютого 2021 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівські машини" (61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, буд. 4, ідентифікаційний код 43412137) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ПІВДЕНЬ" (26333, Кіровоградська область, Гайворонський район, с. Могильне, пров. Садовий, 2, ідентифікаційний код 30418454) 653543,03 грн, з яких 649800,00 грн - попередня оплата, 1468,73 грн - 3% річних, 2274,30 грн- інфляційні втрати та судового збору у розмірі 12 073,15 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "04" листопада 2021 р.

Суддя П.В. Хотенець