ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021м. ДніпроСправа № 904/7297/21
за позовом Фізичної особи-підприємця Гаркуши Євгена Вадимовича, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Ляха Павла Володимировича, с. Вільне

про стягнення 39 425,00 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Гаркуша Євген Вадимович (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Лях Павла Володимировича (далі - Відповідач) про стягнення 39 425,00 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору, укладеного в спрощений спосіб, в частині здійснення оплати наданих послуг вантажного перевезення автомобільним транспортом.

Ухвалою суду від 18.08.2021 відкрито провадження у справі № 904/7297/21, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників, відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 18.08.2021, яка направлялися за адресою місцезнаходження відповідач згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулися до суду з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання".

07.10.2021 суд повторно направив ухвалу про відкриття провадження за адресою місцезнаходження Відповідач. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначена ухвала суду одержана Відповідачем 21.10.2021 року.

В межах визначеного судом п`ятнадцятиденного строку, Відповідач відзив на позовну заяву не подав. З огляду на приписи ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа вирішується на наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як стверджує Позивач в заявленому позові, між ним, як Виконавцем та Відповідачем, як Замовником, на позадоговірних умовах була досягнута домовленість про надання послуг, а саме: транспортного перевезення вантажів автомобілем Renault НОМЕР_1 .

За доводами Позивача, в період з 04.11.2020 по 01.04.2021 Відповідачу було надано послуги перевезення вантажним автомобілем Renault НОМЕР_1 на суму 45 425,00 грн.

В підтвердження зазначених обставин, Позивач посилається на акти надання послуг №98 від 06.11.2020, №103 від 12.11.2020, №171 від 04.02.202, №166 від 27.01.2021, №165 від 26.01.2021, №181 від 03.03.2021, №193 від 01.04.2021.

Як убачається зі змісту наданої у справу копії квитанції від 30.04.2021 року (а.с. 34) Відповідачем здійснено на користь Позивача оплату за транспортне перевезення в сумі 6 000,00 грн. Таким чином, Позивач зазначає, що заборгованість Відповідача за надані послуги з перевезення становить суму 39 425,00 грн., стягнення якої вимагає в судовому порядку.

Розглянувши заявлені вимоги, суд дійшов висновку, що в обсязі поданих у справу доказів, не підтверджується факт досягнення сторонами домовленості щодо здійснення транспортного перевезення.

Відповідно до статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно визначення, наведеного в ч. 1 ст. 202 України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно приписів ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Таким чином, для договорів перевезення вантажу, законом встановлено обов`язкову письмову форми, дотримання якої може підтверджуватися складенням транспортної накладної.

В підтвердження виникнення між сторонами договірних відносин з перевезення вантажів, Позивач надав суду акти наданих послуг № 181 від 03.03.2021 на суму 10 925,00 грн., №193 від 01.04.2021 на суму 12 350,00 грн., №98 від 06.11.2020 на суму 3 800,00 грн., №103 від 12.11.2020 на суму 6 650,00 грн., №171 від 04.02.2021 на суму 4 050,00 грн., №166 від 27.01.2021 на суму 3 600,00 грн., №165 від 26.01.2021 на суму 4 050,00 грн.

Оцінка змісту зазначених вище актів надання послуг, свідчить про те, що вони не містять обов`язкових реквізитів товарно-транспортної накладної, як єдиного для всіх учасників транспортного процесу юридичного документа, який одночасно являється первинним транспортним документом для розрахунків за перевезення вантажу та облік виконаних робіт.

За змістом позовної заяви Позивач вказує, що позадоговірні відносини сторін та їх господарські операції супроводжувалися первинними документами, а саме: видатковими накладними, рахунками фактури, товарно-транспортними накладними, актами виконаних робіт, банківськими виписками, платіжними дорученнями.

Разом із тим, з наведеного переліку документів, Позивачем надано суду лише акти наданих послуг, рахунки та платіжне доручення, які з урахуванням вищенаведених судом обставин, не можуть бути прийняті в якості допустимого доказу в підтвердження як виникнення між сторонами договірних відносин із перевезення вантажу, так і здійснення відповідної господарської операції.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до приписів ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного з урахуванням поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено факт виникнення між сторонами договірних відносин із перевезення вантажу та надання відповідних послуг, що виключає підстави для задоволення вимог про стягнення їх вартості.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76 - 79, 86, 129, 233, 236-241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.11.2021

Суддя О.В. Ліпинський