РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.11.2021Справа № 910/12084/21
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агросеплай"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Константа Холдинг"

про стягнення 182 398,28 грн.

Представники сторін: не викликалися.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Агросеплай" до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Константа Холдинг" про 182 398,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.06.2020 між сторонами укладено договір постачання №КХ 60/20 від 10.06.2020.

На виконання умов договору позивачем поставлено товар на загальну суму 830 391,00 грн.

Відповідач здійснив часткові оплати за отриманий товар на загальну суму 689 000,00 грн.

У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 141 391,00 грн., пені в розмірі 23 663,58 грн., інфляційних втрат в розмірі 10 278,83 грн. та 3% річних в розмірі 2 064,87 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 09.08.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №018.

16.08.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.

25.08.2021 до канцелярії суд від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін та відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Відповідно до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у ній є вимоги про стягнення 182 398,28 грн., що є меншим ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак вказана справа відноситься до малозначних справ у розумінні пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України та відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України підлягає розгляду судом без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що за ціною позову дана справа є малозначною, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

З огляду на наведене, клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін задоволенню не підлягає.

30.08.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву з доданими документами. У відповіді на відзив позивач просить суд визнати поважними причини пропуску та продовжити термін для надання відповіді на відзив.

Враховуючи короткий термін прострочення подання відповіді на відзив, керуючись приписами ст. 119 ГПК України, суд продовжує позивачу процесуальний строк для подачі відповіді на відзив на позовну заяву.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

10.06.2020 року між товариства з обмеженою відповідальністю "Агросеплай" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Константа Холдинг" (покупець) укладено договір постачання №КХ 60/20 від 10.06.2020.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується поставити й передати у власність покупця кормові добавки, монокальцийфосфат кормовий, трикаліційфосфат кормовий, метіонін, лізин, треонін, триптофан, глютен кукурудзяний, дріжджі кормові, вапняк, іменовані надалі - товар, а покупець прийняти поставлений товар у порядку та на умовах, визначених даним договором.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п.9.1 договору даний договір набирає сили з моменту його підписання уповноваженими на те особами й діє до 31 грудня 2020 р. після підписання даного договору всі попередні переговори вважаються недійсними.

Якщо за один календарний місяць до закінчення строку дії даного договору, сторони письмово не повідомлять одна одну про намір його розірвати або змінити, даний договір вважається продовженим (пролонгованим) на тих же умовах на кожний наступний календарний рік (п.9.2 договору).

Згідно з п. 1.2 договору, найменування, асортимент, вартість за одиницю, кількість, якість, умови поставки, строк оплати товару покупцем обумовлюється у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору та товарно-супровідних документах на кожну окрему партію товару.

Відповідно до п. 3.1 договору поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах DDP склад покупця за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Піски, вул. Польова, буд. 3 та/або Донецька обл., Костянтинівський район, с. Бересток, вул. Докучаєва, 1, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОМТЕРС-2010 чи інших умовах, визначених в специфікаціях. Дата та умови поставки, найменування та кількість кожної окремої партії товару визначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 3.2 договору, у момент поставки на кожну партію товару постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні документи: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, якісне посвідчення, сертифікат якості заводу виробника, ветеринарне свідоцтво (форма №2), рахунок.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що право власності на товар і ризик випадкової загибелі товару переходить від постачальника до покупця в момент фактичної передачі товару, що підтверджується підписанням покупцем видаткової накладної.

Відповідно до п. 4.1 договору, ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару вказується у специфікаціях до даного договору та в накладних на кожну партію товару. У разі зміни ціни на товар постачальник повідомляє покупця про такі зміни протягом одного робочого дня з дати отримання замовлення. Зміна ціни товару допускається за узгодженням сторонами. На оплачений товар зміна ціни не допускається.

Суд звертає увагу, що специфікації до вказаного договору сторонами підписано не було. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Загальна сума даного договору визначається сумою усіх специфікацій або видаткових накладних за період дії даного договору (п.4.4 договору).

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи позивачем поставленого відповідачу товар на загальну сум 830 391,00 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними, а саме:

- №262 від 11.06.2020 року на суму 35 004,00 грн.,

- №279 від 03.07.2020 року на суму 112 080,00 грн.,

- №280 від 03.07.2020 року на суму 168 120,00 грн.,

- №307 від 16.07.2020 року на суму 135 825,00 грн.,

- №355 від 07.08.2020 року на суму 266 004,00 грн.,

- №419 від 16.09.2020 року на суму 75 000,00 грн.,

- №82 від 24.02.2021 року на суму 18 750,00 грн.,

- №113 від 12.03.2021 року на суму 19 608,00 грн.

Вказаний товар прийнятий відповідачем в повному обсязі без зауважень.

Товар по вищезазначеним накладним зі сторони відповідача прийнятий приймальниками товарів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі довіреностей виданих ТОВ "Торговий дім "Константа Холдинг", а саме: №96 від 10.06.2020, №121 від 01.07.2020, №156 від 16.07.2020, №224 від 07.08.2020, №292 від 15.09.2020, №60 від 24.02.2021, №73 від 12.03.2021.

В матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні підписані та скріплені печатками сторін, а саме: №Р279 від 03.07.2020, №Р280 від 03.07.2020, №Р307 від 16.07.2020, №Р355 від 07.08.2020, №Р419 від 16.09.2020.

Та, позивачем подано експрес-накладні Укрпошти щодо направлення відповідачу товару №968 від 11.06.2020, №804 від 24.02.2021, №1562 від 12.03.2021.

Також на підтвердження позовних вимог позивачем подані податкові накладні з доказами їх реєстрації в ЄРПН за відповідний період.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що видаткова накладна у разі належного її оформлення та відповідності вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним обліковим документом, який фіксує та підтверджує господарську операцію і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п.4.2 договору оплата за товар проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару, якщо інше не передбачено у специфікації до даного договору.

З наявних в матеріалах справи банківських виписок вбачається, що відповідачем здійснено оплату по договору на загальну суму 689 000,00 грн.

Будь-яких інших доказів оплати матеріали справи не містять.

Щодо посилань відповідача на порушення позивачем пункту 3.2. договору щодо передачі документів, що є підставою для призупинення оплати, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 3.2. договору у момент поставки на кожну партію товару постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні документи: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, якісне посвідчення, сертифікат якості заводу виробника, ветеринарне свідоцтво (форма №2), рахунок.

Відповідно до п. 6.6 договору у випадку, якщо постачальник не передав документи, зазначені у п. 3.2 даного договору, або у випадку надання неправильно оформлених документів відповідно до законодавства України, покупець має право відмовитися від приймання товару або затримати оплату.

Згідно з ст.666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що відповідач (покупець) звертався до позивача (продавця) з листом у якому встановлював розумний строк для передання документів передбачених п.3.2 договору та повідомляв позивача про призупинення оплати товару, в зв`язку з їх ненаданням.

Доказів відмови від договору та повернення товару матеріали справи також не містять.

Навпаки, як встановлено судом вище, видаткові накладні підписані відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень, а також прийнятий за ними товар був частково оплачений відповідачем.

Отже, посилання відповідача на наявність підстав для призупинення оплати поставленого товару судом до уваги не беруться, з підстав викладених вище.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором постачання №КХ 60/20 від 10.06.2020 у відповідача перед позивачем в сумі 141 391,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 23 663,58 грн., 3% річних в розмірі 7 064,87 грн., інфляційні збитки в розмірі 10 278,83 грн. нараховані станом на 23.07.2021 року.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Згідно з п.6.2 договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення оплати.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком пені в розмірі 23 663,58 грн., 3% річних в розмірі 7 064,87 грн. та індексу інфляції в розмірі 10 278,83 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

16.08.2021 року позивачем подано заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- договір №27-21/07 про надання правової допомоги від 19.07.2021 року укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Агросеплай" (клієнт) та адвокатським об`єднанням «МСМ і Партнери» (адвокатське об`єднання), відповідно до умов якого адвокатське об`єднання зобов`язується представляти інтереси клієнта у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді, Верховному суді у справі про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" заборгованості в розмірі 182 398,28 гри., а клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню гонорар за надану правову допомогу, а також у випадку необхідності фактичні витрати пов`язані з виконанням договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що правова допомога полягає в:

- зборі та правовому аналізі інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи;

- наданні усних та письмових консультацій та роз`яснень щодо правових питань, що стосуються справи;

- складанні та підписанні від імені клієнта необхідних для справи процесуальних документів, в тому числі позовної заяви, відповіді на відзив, апеляційної скарги, касаційної скарги, клопотань, заперечень, пояснень тощо,

- виконанні окремих доручень клієнта, що стосується справи;

- представництві інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді. Верховному суді у справі про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Константа Холдинг" заборгованості в розмірі 182 398,28 грн.

Сторони домовились, що за надання правової допомоги у Господарському суді міста Києва клієнт сплачує адвокатському об`єднанню гонорар (винагороду) у розмір 17 000,00 грн. (п.3.1 договору);

- квитанцію до прибуткового касового ордера №25 від 19.07.2021 на суму 17 000,00 грн. з призначенням платежу: «договір №27-21/07 про надання правової допомоги від 19.07.2021»,

- ордер на надання правничої допомоги ВЛ №000 078278 від 23.07.2021 року,

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ВЛ №868 від 17.12.2016р. на адвоката Матвіюк Наталію Ростиславівну.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

У відзиві на позов відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу в якому просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3 000,00 грн., що виходить з критеріїв розумності та співмірності, оскільки обсяг наданих адвокатом послуг не є значним.

Проте, відповідачем не надано розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до даної справи.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та додатковій постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку позовної заяви, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення витрат на послуги адвоката підлягають задоволенню в розмірі 17 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Константа Холдинг" (01001, м. Київ, про. Шевченка Тараса (Шевченківський р-н), будинок 13, квартира 44; ідентифікаційний код: 43533211) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агросеплай" (45624, Волинська обл., Луцький р-н, село Великий Омельник, вул. Володимирська будинок 3Б; ідентифікаційний код: 36770782) заборгованість в розмірі 141 391 (сто сорок одна тисяча триста дев`яносто одна) грн. 00 коп., пеню в розмірі 23 663 (двадцять три тисячі шістсот шістдесят три) грн. 58 коп., три проценти річних в розмірі 7 064 (сім тисяч шістдесят чотири) грн. 87 коп., індекс інфляції в розмірі 10 278 (десять тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 83 коп., 2 735 (дві тисячі сімсот тридцять п`ять) грн. 97 коп. судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий