ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. Cправа № 5/435-04(902/243/21)

Господарський суд Вінницької області в складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Поцалюк Н.В., розглянувши в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали у справі

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат"

до: Державного підприємства "Уладівський спиртовий завод"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: арбітражний керуючий (розпорядник майна) Томашук Микола Савелійович

про стягнення 718 000,00 грн

за участю :

від Позивача: Черкасова О.В., за ордером (в режимі відеоконференції)

від Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький): Попик О.О., за наказом

арбітражний керуючий Томашук М.С., за посвідченням

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа №5/435-04 за заявою ДП "Універсальна юридична компанія "Естоппель" про банкрутство ДП "Уладівський спиртовий завод".

Ухвалою суду від 14.04.2021 року було закрито провадження у справі № 5/435-04 про банкрутство ДП "Уладівський спиртовий завод".

Разом з тим, в межах справи про банкрутство ДП "Уладівський спиртовий завод", 16.03.2021 року до суду від ТзДВ "Перечинський лісохімічний комбінат" надійшла позовна заява № 64/01 від 10.03.2021 року (вх. № 01-36/209/21) про стягнення з ДП "Уладівський спиртовий завод" 718 000,00 грн.

Згідно Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 5/435-04(902/243/21), вказаний позов передано на розгляд судді Тісецькому С.С..

Ухвалою суду від 18.03.2021 року призначено підготовче засідання з розгляду вищевказаної позовної заяви по справі № 5/435-04(902/243/21), в межах справи № 5/435-04 на 07.04.2021 року; залучено до участі у справі з розгляду відповідної позовної заяви по справі № 5/435-04(902/243/21) в межах справи № 5/435-04 - в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: арбітражного керуючого (розпорядника майна) Томашука Миколу Савелійовича.

В подальшому, ухвалою суду від 07.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу з розгляду позовної заяви № 64/01 від 10.03.2021 року (вх.№ 01-36/209/21) ТДВ "Перечинський лісохімічний комбінат" про стягнення з ДП "Уладівський спиртовий завод" 718 000,00 грн по справі 5/435-04(902/243/21) в межах справи № 5/435-04 - до судового розгляду по суті на 27.05.2021 року.

Водночас, ухвалою суду від 20.04.2021 року було виділено в самостійне провадження за номером справи 5/435-04(902/243/21) позовну заяву ТДВ "Перечинський лісохімічний комбінат" № 64/01 від 10.03.2021 року (вх. № 01-36/209/21) про стягнення з ДП "Уладівський спиртовий завод" 718 000,00 грн, подану в межах справи № 5/435-04 про банкрутство ДП "Уладівський спиртовий завод" та яка на даний час не розглянута. Справу призначено до судового розгляду по суті на 27.05.2021 року.

Поряд з цим, ухвалами суду справа 5/435-04(902/243/21) призначалася до судового розгляду по суті на інші дати.

Зокрема, ухвалою суду від 29.09.2021 року справу № 5/435-04(902/243/21) призначено до судового розгляду по суті на 28.10.2021 року о 10:30 год..

Також, ухвалою суду від 13.10.2021 року ухвалено судове засідання 28.10.2021 року о 10:30 год. у справі № 5/435-04(902/243/21) провести в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Вінницької області через Центральний апеляційний господарський суд (майданчик: зал № 201) за участю представника ТзДВ "Перечинський лісохімічний комбінат".

На визначену дату в судове засідання, яке проведено в режимі відеоконференції, з`явилися представники Позивача, Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - арбітражний керуючий Томашук М.С..

При цьому, судом встановлено, що 22.10.2021 року до суду від Відповідача до суду надійшло клопотання № 129 від 19.10.2021 року про розгляд справи за відсутності представника Відповідача з врахуванням обставин, викладених у поданому відзиві та додаткових поясненнях.

Суд, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника Відповідача з огляду на подане клопотання.

В ході розгляду справи, представник Позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Арбітражний керуючий підтримав процесуальну позицію, викладену у поданих до суду письмових поясненнях.

Представник Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) поклалась на розсуд суду щодо вирішення спору.

Заслухавши пояснення представників учасників справи та третьої особи, оглянувши матеріали позову, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, суд встановив наступне.

За змістом позовної заяви та наданих доказів, 27.08.2020 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" (Позикодавець) та Державним підприємством "Уладівський спиртовий завод" (Позичальник) було укладено договір № 720-194-FА20 про надання поворотної фінансової допомоги, на таких умовах :

Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку, та на умовах, передбачених даним Договором, та додатковими угодами до даного Договору (п. 1.1.)

Поворотна фінансова допомога (надалі - допомога) - це сума грошових коштів в національній валюті України, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до даного Договору, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій як сплати за користування такими коштами (п. 1.2.).

Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в розмірах та в терміни, погоджені сторонами додатковими угодами до даного договору, які є невід`ємними частинами договору (п. 2.1).

Поворотна фінансова допомога надається протягом дії договору, або на умовах додаткових угод до Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позичальника (п. 2.3).

Поворотна фінансова допомога використовується для потреб Позичальника відповідно до статутних цілей його діяльності (п. 2.4).

Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню протягом термінів, погоджених сторонами додатковими угодами до даного договору, які є невід`ємними частинами договору (п. 3.1).

Повернення грошових коштів проводиться шляхом їх перерахування на розрахунковий рахунок Позикодавця в установі банку (п. 3.2).

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2021 року за умови повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір може бути скасовано за домовленістю сторін у порядку, передбаченому чинним законодавством (п. 8.1).

Всі зміни та доповнення до даного договору укладаються в письмовій формі та підписуються обома Сторонами (п. 8.2).

В подальшому до зазначеного вище договору між Товариством з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" (Позикодавець) та Державним підприємством "Уладівський спиртовий завод" (Позичальник) укладені додаткові угоди, якими погоджено розміри надання поворотної фінансової допомоги та строки, на які остання надавалась, а саме :

- Додаткова угода № 1 від 27.08.2020 року, згідно якої Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику поворотну фінансову допомогу в розмірі 500 000,00 гривень на термін 90 календарних днів з дати її отримання (п. 1, п. 2);

- Додаткова угода № 2 від 20.10.2020 року, згідно якої Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику поворотну фінансову допомогу в розмірі 218 000,00 гривень на термін 45 календарних днів з дати її отримання (п. 1, п. 2).

Поряд з цим, договір № 720-194-FA20 та додаткові угоди до нього у відповідності до спеціальних норм Кодексу України з процедур банкрутства були погодженні з розпорядником майна (копії листів-звернення ДП "Уладівський спиртовий завод" з резолюцією розпорядника майна про погодження додаються).

На виконання вказаного договору та додаткових угод до нього, Позивачем на користь Відповідача були перераховані грошові кошти в загальному розмірі 718 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме : № 676 від 28.08.2020 року на суму 24000 грн; № 677 від 28.08.2020 року на суму 144 000 грн; № 701 від 22.09.2020 року на суму 183000 грн; № 66 від 22.10.2020 року на суму 149 000 грн; № 71 від 22.10.2020 року на суму 25 000 грн; № 26 від 01.12.2020 року на суму 175 000 грн; № 786 від 30.12.2020 року на суму 18 000 грн.

Водночас, листом б/н від 29.08.2020 року ТзДВ "Перечинський ЛХК" повідомило ДП "Уладівський спиртовий завод" про невірно вказаний договір у платіжному дорученні № 676 від 28.08.2020 року, та просило вважати вірним платіж по договору № 720-194-FA20 від 27.08.2020 року та додатковій угоді № 1.

Крім того, факт отримання коштів (позики) і наявність боргу в сумі 718 000,00 грн підтверджується також, обопільно підписаним сторонами актом звіряння взаєморозрахунків за договором № 720-194-FA20 від 27.08.2020 року станом на 05.02.2021 року.

За наведених обставин, Позивач просить стягнути з Відповідача суму простроченої грошової заборгованості за договором № 720-194-FA20 у розмірі 718 000,00 грн.

Відповідно до відзиву ДП "Уладівський спиртовий завод" № 29 від 24.03.2021 року на позовну заяву, повідомлено, що з огляду на наявність ліцензії у єдиного в Україні підприємства - ДП "Укрспирт", продаж спирту може здійснюватися виключно через договір комісії, що укладається з Уладівським спиртовим заводом, і який попередньо погоджується з Міністерством агропромислової політики та продовольства України.

Уладівський спиртовий завод у встановленому законодавством порядку звернувся до Міністерства аграрної політики та продовольства України (вхідний № 29059/22 від 21.12.2017 р.) для погодження договору комісії щодо продажу спирту етилового денатурованого (технічного) на 2018 рік. Але на сьогоднішній день договір комісії не погоджений зі сторони Мінагрополітики, та вичерпної відповіді на постійні звернення не надавались.

У зв`язку з відсутністю можливості проведення виробничої діяльності Уладівський спиртзавод був вимушений з початку 2018 року призупинити свою виробничу діяльність. Частину робітників було звільнено та з 17.01.2018 р. на підприємстві встановлений режим неповного робочого часу.

З січня 2018 року і по теперішній час на підприємстві відсутні оборотні кошти для своєчасної виплати заробітної плати, послуг охорони підприємства, послуг по постачанню електроенергії та інших поточних господарських витрат (не проводяться своєчасно ремонтні роботи виробничого обладнання), так як немає реалізації готової продукції.

Перебуваючи у дуже скрутному становищі, з метою збереження і охорони майна підприємства, недопущення втрати підприємством всього штату спеціалістів, дотримання вимог законодавства по оплаті праці працівників, недопущення введення підприємства у стан, при якому відновлення нормального виробничого процесу буде неможливим, Уладівський спиртзавод був вимушений звернутися до ТДВ "Перечинський лісохімічний комбінат", яке протягом більш як 10 років є найголовнішим стратегічним партнером підприємства, з проханням надати безвідсоткову поворотну фінансову допомогу.

Так, на виконання договору № 720-194-FA20 від 27.08.2020 ТДВ "Перечинський лісохімічний комбінат" надав, а ДП "Уладівський спиртовий завод" отримав у період з 28.08.2020 року по 30.12.2020 року безвідсоткову поворотну фінансову допомогу на загальну суму 718 000 грн.

У відповідності до норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Кодексу України з процедур банкрутства Державне підприємство "Уладівський спиртовий завод" письмово зверталось до арбітражного керуючого (розпорядника майна) Томашука М.С. про погодження укладання договору про надання поворотної фінансової допомоги № 720-194-FA20 від 27.08.2020 та додаткових угод до нього, які згодом були погоджені арбітражним керуючим (розпорядником майна).

Водночас, ДП "Уладівський спиртовий завод" розраховував, що у 2020 році підприємство відновить виробничу діяльність, що дозволить у строки, встановлені договором № 720- 194-FA20 від 27.08.2020 року, повернути одержану фінансову допомогу.

Однак, у зв`язку з тим, що договір комісії так і не був погоджений Мінагрополітики, ДП "Уладівський спиртовий завод" не зміг відновити виробничу діяльність, що призвело до відсутності можливості повернення отриманої фінансової допомоги у строки, встановлені договором.

На сьогоднішній день загальна сума основного боргу Відповідача за договором №720-194-FA20 від 27.08.2020 року складає 718 000,00 грн.

Також, у відзиві вказується, що у зв`язку із змінами в законодавстві (зокрема, з прийняттям Закону України № 318-ІХ від 03.12.2019 "Про внесення змін до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" щодо лібералізації діяльності у сфері виробництва і обігу спирту етилового"), Відповідач розраховує на якнайшвидше відновлення виробництва, що беззаперечно дасть можливість повернути Позивачу фінансову допомогу у повному обсязі.

За змістом письмового пояснення арбітражного керуючого Томашука М.С. №02-04/60 від 26.03.2021 року, повідомлені тотожні обставини, які викладені Відповідачем у відзиві на позов.

У відповіді ТзДВ "Перечинський лісохімічний комбінат" № 157/02/01 від 31.03.2021 року на відзив Відповідача, Позивач просив розглянути справу з врахуванням визнання ДП "Уладівський спиртовий завод" всіх обставин та правових підстав позову.

Також, згідно письмових пояснень Позивача б/н від 31.08.2021 року, відповідно до річної фінансової звітності за 2019 рік ДП "Уладівський спиртовий завод" вартість активів боржника складає 5 655 000 грн. (копія останньої річної фінансової звітності на момент укладання договору додається (надана відповідачем на адвокатський запит). Тобто на день вчинення правочину розмір позики становив менше 10 % вартості активів боржника (5655000*10%=565 600 грн.).

Отже, на переконання Позивача у боржника на момент вчинення правочину не було правових підстав отримувати згоду комітету кредиторів та органу управління боржником на укладення договору та на момент вчинення договору були відсутні обставини, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Таким чином, договір про надання поворотної фінансової допомоги укладено у відповідності до порядку, встановленого спеціальним законом - Кодексом України з процедур банкрутства (за погодженням розпорядника майна).

При цьому, у період провадження справи про банкрутство (справа наразі закрита ухвалою суду від 14.04.2021 року) заяв від розпорядника майна (повноваження якого на разі припиненні) або кредиторів щодо визнання недійсним договору не надходили.

Крім того, ні Відповідачем, ані органом управління боржника не заявлялося позову про визнання недійсним укладеного договору.

Водночас, у клопотанні Відповідача № 105 від 06.09.2021 року про надання додаткових пояснень, повідомлено, що саме завдяки фінансовій допомозі була забезпечена можливість збереження майна заводу, часткове погашення заборгованості по заробітній платі та податках до державного бюджету.

ДП "Уладівський спиртовий завод" неодноразово звертався до органу управління зі зверненнями про допомогу та дорожню карту щодо подальшого фінансування заводу. Крім того, завод неодноразово повідомляв орган управління про існуючу заборгованість та залучення поворотної фінансової допомоги, оскільки інша джерела погашення заборгованості відсутнє (копія листа від 04.05.2020 р. № 59 на адресу Мінекономіки та концерну "Укрспирт" додається).

Також, згідно додаткових пояснень арбітражного керуючого Томашука М.С. №02-04/254 від 10.09.2021 року щодо позову, арбітражним керуючим як діючим на той час розпорядником майна було надано погодження на укладання боржником договору №720-194-FA20 про надання поворотної фінансової допомоги від 27.08.2020 р. та додаткових угод № 1 від 27.08.2020 р. та № 2 від 20.10.2020 р. до цього договору.

Надання відповідної згоди надавалось розпорядником майна виключно з метою отримання грошових коштів за рахунок яких боржником було забезпечено збереження і охорону майна підприємства, недопущено порушення вимог законодавства по оплаті праці працівників в частині виплати заробітної плати, недопущено втрати підприємством всього штату спеціалістів та як наслідок недопущено введення підприємства у стан, при якому відновлення нормального виробничого процесу було б неможливим.

Так, після закриття провадження у справі про банкрутство, в зв`язку із прийняттям органом приватизації рішення (наказ) про приватизацію єдиного майнового комплексу ДП "Уладівський спиртовий завод" шляхом продажу на аукціоні з умовами, орган приватизації в особі ФДМ України отримав підприємство з збереженим трудовим колективом та спеціалістами із відсутнім боргом із заробітної плати та ЄСВ, що призвело до відсутності нарахування штрафів за несплату ЄСВ контролюючим органом та компенсацій працівникам за невиплату заробітної плати.

За рахунок отриманих коштів від Позивача, боржником було забезпечено збереження і охорону майна підприємства та його цілісність, що збільшує його вартість під час приватизації.

Отже, отримання грошових коштів від Позивача по договору № 720-194-FA20 зумовило настання виключно позитивних наслідків, про які зазначено вище.

На переконання арбітражного керуючого, під час надання ним згоди на укладання даного договору не відбулось жодного порушення прав та інтересів боржника, кредиторів та інших учасників справи про банкрутство.

Разом з тим, як відомо арбітражному керуючому, станом на 14.04.2021 р. (дата припинення його повноважень розпорядника майна боржника у справі № 5/435-04) з боку ДП "Уладівський спиртовий завод" грошові кошти в сумі 718 000,00 грн повернуті не були.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.04.2020 року у справі № 910/8264/18, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги у загальному розмірі 718 000,00 грн.

Підставами позовних вимог зазначено порушення Відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо повернення коштів поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як встановлено судом, 27.08.2020 року між ТзДВ "Перечинський лісохімічний комбінат" (Позикодавець) та ДП "Уладівський спиртовий завод" (Позичальник) було укладено договір № 720-194-FА20 про надання поворотної фінансової допомоги із додатковими угодами № 1 від 27.08.2020 р. та № 2 від 20.10.2020 р. до цього договору, на підставі яких Позивачем на користь Відповідача були перераховані грошові кошти в розмірі 718 000,00 грн, що підтверджується зазначеними вище платіжними дорученнями.

Однак, Відповідач у встановлений договором та додатковими угодами до даного договору строк грошові кошти Позивачу не повернув, в зв`язку з чим, заборгував останньому 718 000,00 грн, що підтверджується також обопільно підписаним сторонами актом звіряння взаєморозрахунків за договором № 720-194-FA20 від 27.08.2020 року станом на 05.02.2021 року.

За змістом правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року по справі № 910/18680/19, закріплена у ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/13985/19, від 19.12.2019 у справі № 910/12355/19 та від 15.01.2020 у справі №910/14150/19.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про неправомірність чи недійсність вищевказаного договору про надання поворотної фінансової допомоги.

Також, слід зазначити, що ухвалою суду від 14.04.2021 року, зокрема, було закрито провадження у справі № 5/435-04 про банкрутство ДП "Уладівський спиртовий завод"; припинено повноваження розпорядника майна Державного підприємства "Уладівський спиртовий завод" (код за ) - арбітражного керуючого Томашука Миколи Савелійовича у справі № 5/435-04; припинено дію мораторію введеного ухвалою Господарського суду Вінницької області від 13.08.2004 року у справі № 5/435-04.

Отже, в період укладення договору про надання поворотної фінансової допомоги №720-194-FA20 від 27.08.2020 року, Відповідач перебував у процедурі банкрутства на стадії розпорядження майном.

Водночас, з 21.10.2019 року було введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно п. 3 ч. 7 ст. 44 КУзПБ, керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна приймають рішення про одержання позик (кредитів).

Відповідно до матеріалів справи, Відповідач письмово звертався до арбітражного керуючого (розпорядника майна) Томашука М.С. про погодження укладання договору про надання поворотної фінансової допомоги № 720-194-FA20 від 27.08.2020 р. та додаткових угод до нього, що підтверджується листами № 118 від 27.08.2020 р., № 119 від 27.08.2020 р. та № 156 від 20.10.2020 р..

Укладення зазначених правочинів було погоджено арбітражним керуючим (розпорядником майна) Томашуком М.С., про що свідчать відповідні записи на вищевказаних листах.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що договір про надання поворотної фінансової допомоги та додаткові угоди до нього були укладені у відповідності до приписів КУзПБ.

Поряд з цим, судом встановлено, що на момент розгляду справи, Відповідачем не надано суду доказів стосовно погашення заборгованості перед Позивачем.

Також, як зазначено раніше, Відповідачем та третьою особою - арбітражним керуючим Томашуком М.С., підтверджено наявність заборгованості перед Позивачем в розмірі 718000,00 грн, про що зазначено у поданих відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Виходячи з наведеного Верховний Суд зазначив про те, що суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Зважаючи на викладене та встановлені обставини справи, суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення Відповідачем прав Позивача, за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі Позивачем грошових коштів Відповідачу та відсутність повернення останнім наданих у позику коштів, в зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з Відповідача 718 000,00 грн заборгованості за договором № 720-194-FA20, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати Позивача по сплаті судового збору в розмірі 10 770,00 грн, покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 12, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Задоволити позов Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" № 64/01 від 10.03.2021 року (вх. № 01-36/209/21) про стягнення з Державного підприємства "Уладівський спиртовий завод" 718 000,00 грн у справі №5/435-04(902/243/21), повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Уладівський спиртовий завод" (; вул. Некрасова, 1, с. Уладівка, Літинський р-н, Вінницька обл., 22320) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" (; вул. Ужанська, 25, м. Перечин, Перечинський р-н, Закарпатська обл., 89200) 718 000,00 грн - простроченої грошової заборгованості за договором № 720-194-FA20 від 27.08.2020 р. та 10 770,00 грн - витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію ухвали надіслати на відомі суду електронні адреси: ТзДВ "Перечинський лісохімічний комбінат" - ; , ІНФОРМАЦІЯ_3; ДП "Уладівський спиртовий завод" - , третій особі - арбітражному керуючому Томашуку М.С. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 03 листопада 2021 р.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.: 1 - до справи.