ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Справа № 918/316/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Розізнана І.В.

судді Мельник О.В.

секретар судового засідання Орловська Т.Й.

за участю представників:

позивача: Овчарук О.О. адвокат

відповідача: Бабій В.В. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21р. в частині стягнення 132 555,59 грн. пені та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 309296,37 грн. у справі №918/316/21 (суддя Романюк Р.В., м.Рівне, повний текст складено 28.07.2021 року)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення заборгованості у загальній сумі 8 627 098,15 грн. у тому числі: основний борг у сумі 7 438 297,55 грн. пеню у сумі 441 851,96 грн. 3 % річних у сумі 236 840,06 грн. інфляційних втрат у сумі 510 108,58 грн.

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" в якому просить стягнути заборгованість у загальній сумі 8 627 098,15 грн, у тому числі: основний борг у сумі 7 438 297,55 грн, пеню у сумі 441 851,96 грн, 3% річних у сумі 236 840,06 грн, інфляційних втрат у сумі 510 108,58 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.09.2019 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Рівнетеплоенерго" укладено Договір № 5157/1920-КП-28 постачання природного газу, на виконання умов якого позивач передав у власність відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу. Позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання по оплаті за переданий газ у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 5.1. Договору. За твердженням позивача, основний борг становить 7 438 297,55 грн. та за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати переданого газу позивач нарахував пеню у розмірі 441 851,96 грн, 3% річних у розмірі 236 840,06 грн, інфляційні втрати у розмірі 510 108,58 грн, які просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.07.21р. у справі №918/316/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 7 438 297,55 грн. заборгованості за поставку природного газу, 132 555,59 грн. пені, 236 840,06 грн. 3% річних, 510 108,58 грн. інфляційних втрат та 129 406,47 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись частково з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.2021 року у справі №918/316/21 в частині стягнення з ТОВ «Рівнетеплоенерго» на користь НАК «Нафтогаз України» пені в розмірі 132 555,59 грі та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог НАК «Нафтогаз України» про стягнення з ТОВ «Рівнетеплоенерго» пені у розмірі 132 555,59 грн повністю.

Скаржник вважає, що існують підстави для зменшення пені на підставі ст. 233 ГК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України, зазначає про виключний характер правовідносин, що склалися між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Рівнетеплоенерго" в частині стягнення пені за неналежне виконання ТОВ "Рівнетеплоенерго" грошового зобов`язання за Договором постачання природного газу №5157/1920-КП-28 від 23.09.2019 р., та, як наслідок, необхідність зменшення такої пені на 100%, що на думку скаржника аж ніяк не нівелює значення неустойки як відповідальності за порушення виконання зобов`язання.

ТОВ "Рівнетеплоенерго" в обгрунтування доводів апеляційної скарги, відзначає, що є об`єктом критичної інфраструктури, має стратегічне значення і залишається практично єдиним постачальником послуг з централізованого гарячого водопостачання, теплової енергії та електричної енергії населенню та підприємствам, установам, організаціям, об`єктам соціальної інфраструктури міста Рівне.

Так, серед іншого, ТОВ "Рівнетеплоенерго" надає послуги з постачання теплової енергії, в т. ч.пари, гарячої води, пов`язаної продукції об`єктам соціальної інфраструктури - Державній установі "Рівненський обласний амбулаторний центр Міністерства охорони здоров`я України" та Аварійно-рятувальному загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, та іншим.

ТОВ "Рівнетеплоенерго" є підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг населенню та підприємствам, установам, організаціям. Підприємство спрямовує свою діяльність на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на експлуатацію обслуговування, поточний та капітальний ремонт котелень і теплових мереж та здійснює забезпечення мешканців міста Рівне, навчальних закладів, дитячих садків, інших споживачів послугами з теплопостачання.

Скаржник зазначає, що не є кінцевим споживачем за спірним договором, а відповідно до змісту пункту 1.2. Договору постачання природного газу N 8365/1718-ТЕ-28 від 18.09.2017 р., природний газ використовувався ТОВ "Рівнетеплоенерго" виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідач знаходиться в скрутному майновому стані, що викликаний незалежними від нього економічними обставинами - несвоєчасними та неповними розрахунками населення міста Рівне за послуги з теплопостачання та несвоєчасним відшкодуванням державою різниці в тарифах та низьку платоспроможність значної кількості споживачів теплової енергії у важких умовах економічної ситуації, що спричинено, у тому числі, пандемією коронавірусу COVID-19 та світовою економічною кризою.

Надходження коштів на рахунок підприємства та можливість погашення заборгованості за природний газ в цілому залежить від сплати кінцевими споживачами на користь ТОВ "Рівнетеплоенерго" відповідних платежів.

Згідно довідки №04-05/3412/3415 від 14.12.2020 р. заборгованість споживачів перед ТОВ "Рівнетеплоенерго" станом на 01.11.2020 р. становить 144,5 млн грн.

З наданого АТ "НАК "Нафтогаз України" розрахунку штрафних санкцій вбачається, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" оплачувало природний газ за спірний період декількома платежами на місяць, що свідчить про факт вчинення ТОВ "Рівнетеплоенерго" дій щодо вжиття всіх можливих заходів для виконання зобов`язання та, як наслідок, добросовісну поведінку та відсутність в діях ТОВ «Рівнетеплоенерго» прямого умислу.

ТОВ "Рівнетеплоенерго" зазначає, що здійснювало розрахунки за поставлений АТ "НАК "Нафтогаз України" природний газ частково з використанням рахунку зі спеціальним режимом використання. Відтак, ТОВ "Рівнетеплоенерго" не могло самостійно впливати на розподіл коштів з цього рахунку.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання АТ "НАК "Нафтогаз України" збитків саме в результаті порушення ТОВ "Рівнетеплоенерго" умов Договору постачання природного газу.

Також відповідач зазначає, що станом на 01.11.2020 р. ТОВ "Рівнетеплоенерго" має заборгованість у розмірі її 11188257,96 грн за договорами оренди будівель котелень, теплопунктів та об`єкта централізованого теплопостачання цілісного майнового комплексу Комунального підприємства «Теплотранссервіс» Рівненської міської ради , що підтверджується довідкою про нараховану, сплачену орендну плату до місцевого бюджету за 2020 р. станом на 01.11.2020 р.

Стверджує, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою державою пільг і житлових субсидій виник борг державного бюджету перед ТОВ "Рівнетеплоенерго".

Відповідач вважає, що пеня є лише санкцією за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки АТ "НАК "Нафтогаз України" не може.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 року у справі №918/316/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21 р. в частині стягнення 132 555,59 грн. пені у справі №918/316/21 та розгляд апеляційної скарги призначено на 06 жовтня 2021 року.

Поряд з цим, не погоджуючись частково з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить суд рішення Господарського суду Рівненської області 13 липня 2021 року у справі №918/316/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 309 296,37 грн., скасувати. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» щодо стягнення пені у розмірі 309 296,37 грн., у стягненні яких було відмовлено - задовольнити.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не погоджується з рішенням щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру пені до 70 %, що становить 132555,59 грн. а тому позивач по справі вважає, що рішення прийняте з порушенням ст. 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині.

Зазначає, що при зменшенні розміру пені суд першої інстанції мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст.233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою.

Рішення суду не містить жодного покликання на будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище відповідача по справі.

Саме по собі покликання на таке скрутне фінансове/матеріальне становище не є автоматичною підставою для зменшення пені на підставі положень ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.

В даному випадку Відповідачем не доведено реального фінансового стану, а тому положення ГПК України щодо обов`язку доказування не дотримано, адже відповідач не надав жодного доказу для того, щоб можна було зробити висновок про скрутний фінансовий стан відповідача.

У поданому відповідачем відзиві на позовну заяву, не надав жодного доказу на підтвердження свого скрутного майнового стану, чим було порушено положення ст.73 ГПК України, а також ст.74 ГПК України (обов`язок доказування і подання доказів): кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, суд першої інстанції лише із формулювання про скрутний матеріальний стан зробив висновок про те, що фінансове становище відповідача є саме таким.

За наведеного, висновок суду першої інстанції суперечить як положенням законодавства, так і матеріалам справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 309296,37 грн. у справі №918/316/21. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21 р. в частині стягнення 132 555,59 грн. пені у справі №918/316/21 та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 309296,37 грн. у справі №918/316/21 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Розгляд об`єднаних апеляційних скарг призначено на 06 жовтня 2021 року об 11:40 год.

29 вересня 2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" надійшов відзив в якому просить суд рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.2021 року у справі № 918/316/21 в частині відмови у стягнення з ТОВ «Рівнетеплоенерго» на користь НАК «Нафтогаз України» пені в розмірі 309 296,37 грн залишити без змін, а апеляційну скаргу НАК «Нафтогаз України» без задоволення.

У зв`язку із відпусткою судді-члена колегії Розізнаної І.В. з 04.10.2021 по 08.10.2021 включно, судове засідання у справі №918/316/21 об 11:40 год. 06 жовтня 2021 року не відбулося.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 року розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21 р. в частині стягнення 132 555,59 грн. пені та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 309296,37 грн. у справі N 918/316/21 призначено на 10 листопада 2021 року.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 10.11.2021 представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції та заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача. Просив суд рішення Господарського суду Рівненської області 13 липня 2021 року у справі №918/316/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 309 296,37 грн., скасувати. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» щодо стягнення пені у розмірі 309 296,37 грн., у стягненні яких було відмовлено, - задовольнити. В задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.11.2021 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції та заперечив проти доводів апеляційної скарги позивача. Просить суд скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.2021 року у справі № 918/316/21 в частині стягнення з ТОВ «Рівнетеплоенерго» на користь НАК «Нафтогаз України» пені в розмірі 132 555,59 грі та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог НАК «Нафтогаз України» про стягнення з ТОВ «Рівнетеплоенерго» пені у розмірі 132 555,59 грн повністю. В задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення адвокатів НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Рівнетеплоенерго» в судовому засіданні 10.11.2021, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21р. в частині стягнення 132 555,59 грн. пені та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 309296,37 грн. у справі №918/316/21 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21р. у справі №918/316/21 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2019 року між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (Споживач), укладено Договір №5157/1920-КП-28 постачання природного газу (далі за текстом - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Згідно п. 1.2. Договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Постачальник передає споживачу у жовтні 2019 р. - квітні 2020 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 4548,110 тис. куб. метрів (чотири мільйони п`ятсот сорок вісім тисяч сто десять куб. метрів), в тому числі по місяцях (далі розрахункові періоди) (тис. куб.м.): жовтень 2019 212,664; листопад 2019 677,259; грудень 2019 906,369; січень 2020 1015,824; лютий 2020 777,003; березень 2020 700,634; квітень 2020 258,357 (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.8. Договору, приймання передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання передачі газу. Споживач в акті приймання передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання передачі газу. В акті приймання передачі природного газу, ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього договору).

У пункті 3.9 Договору сторони визначили, що споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом: копію акту про надання послуг з розподілу природного газу за розрахунковий період, складеного між споживачем та оператором ГРМ (для споживачів, об`єкти яких приєднані до газорозподільних мереж) (п.3.9.1); інформацію за підписом уповноваженої особи споживача стосовно обсягів природного газу, використаних виключно в періоді (періодах) розрахункового періоду, коли він був включений до реєстру споживачів постачальника (відповідно до пункту 3.8 цього Договору), з розбивкою цих обсягів природного газу, за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим Договором). Цю розбивку споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку постачальника і приймається постачальником як підтвердження фактично використаних Споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді (п.3.9.2); підписані споживачем два примірника акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу, згідно з цим Договором і з урахуванням пункту 3.8 цього Договору, його фактична ціна та вартість (п.3.9.3).

Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта (п. 3.10 Договору).

Ціна (без урахування тарифів на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включається до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється відповідно до вимог Положення з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 293 (із змінами) та інших нормативно-правових актів і визначається в Прейскуранті на природний газ із ресурсів АТ НАК Нафтогаз України під час виконання Компанією обов`язків постачати природний газ споживачам, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на Компанію відповідно до статті 11 Закону України Про ринок природного газу (далі - Прейскурант). Прейскурант розміщується на офіційному веб-сайті Постачальника. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності). У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства та/або тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, вони є обов`язковими для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін (п. 4.1 Договору).

За умовами п. 4.2. Договору ціна за 1000 куб. м. природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту.

Згідно з п. 4.3 Договору ціни на природний газ, зазначені в Прейскуранті, є обов`язковими за цим Договором з моменту введення їх в дію (з дати, зазначеної у відповідному Прейскуранті). Споживач самостійно відслідковує інформацію щодо цін на відповідний розрахунковий період (місяць постачання) і вважається повідомленим про зміну цін з дати розміщення інформації на веб-сайті Постачальника, але не пізніше дати введення їх в дію, або з дати направлення на електронну адресу споживача (зазначену в п. 12 цього Договору) проекту додаткової угоди, інформаційного повідомлення тощо.

Як зазначено у п. 4.4 Договору загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.

Згідно з п. 5.1 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до п. 5.4 Договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ, компенсація вартості послуг на відключення та відшкодування збитків.

Відповідно до п. 7.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17.8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років (п. 9.3. Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року до 17 жовтня 2018 року (включно), а в частині постачання природного газу до 30.04.2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору).

Додатковою угодою № 1 від 24.10.2019 року (п. 1 п. 4) до договору постачання природного газу від 23.09.2019 року № 5157/1920-КП-28 сторони погодили вилучити з умов договору пункти 3.13. розділу 3 Порядок та умови передачі природного газу та 5.7. розділу 5 Порядок та умови проведення розрахунків, підпункт 8) пункту 6.2. та підпункт 4) пункту 6.3. розділу 6 Права та обов`язки сторін цього договору. Також даною додатковою угодою сторони визначили, викласти пункт 3.12. розділу 3 Порядок та умови передачі природного газу у наступній редакції: 3.12. У разі неподання або несвоєчасного подання споживачем постачальнику акту приймання передачі природного газу такі дії (бездіяльність) вважаються односторонньою відмовою споживача від використання природного газу за цим договором за відповідний розрахунковий період, при цьому споживач не має права заперечувати проти непостачання постачальником природного газу на його користь за цим договором за відповідний розрахунковий період (у разі порушення споживачем пункту 3.9.) та не має права застосовувати до постачальника штрафні санкції за недопоставку газу. Вважати підпункт 9) пункту 6.2. розділу 6 Права та обов`язки сторін цього договору підпунктом 8) пункту 6.2. розділу 6 цього договору. Доповнити пункт 4.2. розділу 4 Ціна природного газу цього договору підпунктом 4.2.1. у наступній редакції: 4.2.1. Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.10.2019 року по 31.10.2019 року (включно) за цим Договором складає 4 272,7604 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 % усього разом з ПДВ 5 127,3125 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 № 2001 - 157,19 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20 %, всього з ПДВ - 188,63 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.10.2019 року по 31.10.2019 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4 429,9504 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ 5 315,9405 грн за 1000 куб.м..

Додатковою угодою № 2 від 12.11.2019 року до договору постачання природного газу від 23.09.2019 року № 5157/1920-КП-28 сторони погодили доповнити пункт 4.2. розділу 4 Ціна природного газу цього договору підпунктом 4.2.2. у наступній редакції: 4.2.2. Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року (включно) за цим Договором складає 4 899,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 % усього разом з ПДВ 5 878,80 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 № 2001 - 157,19 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20 %, всього з ПДВ - 188,63 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 5 056,19 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ 6 067,43 грн за 1000 куб.м..

Додатковою угодою № 3 від 09.12.2019 року до договору постачання природного газу від 23.09.2019 року № 5157/1920-КП-28 сторони погодили доповнити пункт 4.2. розділу 4 Ціна природного газу цього договору підпунктом 4.2.3. у наступній редакції: 4.2.3. Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.12.2019 року по 31.12.2019 року (включно) за цим Договором складає 4276,6958 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20 % усього разом з ПДВ 5132,035 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 - 157,19 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 188,63 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.12.2019 року по 31.12.2019 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4 433,8858 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ 5 320,663 грн за 1000 куб.м..

Згідно з Додатковою угодою № 4 від 28.12.2019 року до договору постачання природного газу від 23.09.2019 року № 5157/1920-КП-28 сторони погодили: вилучити з умов пункту 4.1 розділу 4 Ціна природного газу цього договору слова з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 293 (із змінами); та доповнити пункт 4.2. розділу 4 Ціна природного газу цього договору підпунктом 4.2.4. у наступній редакції: 4.2.4. Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року (включно) за цим Договором складає 5 500,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 % усього разом з ПДВ 6 600,00 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 - 157,19 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 188,63 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 5 657,19 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ 6 788,63 грн за 1000 куб.м..

Додатковою угодою № 5 від 28.01.2020 року до договору постачання природного газу від 23.09.2019 року № 5157/1920-КП-28 сторони погодили: викласти з 01.01.2020 року пункти 4.1 та 4.2 розділу 4 Ціна природного газу цього Договору в наступній редакції:

4.1. Ціна (без урахування тарифів на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється відповідно до вимог Положення (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 17) та інших нормативно-правових актів і визначається в Прейскуранті на природний газ із ресурсів АТ НАК Нафтогаз України під час виконання Компанією обов`язків постачати природний газ споживачам, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на Компанію відповідно до статті 11 Закону України Про ринок природного газу (далі - Прейскурант). Прейскурант розміщується на офіційному веб-сайті Постачальника. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності). У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства та/або тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, вони є обов`язковими для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.

4.2. Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року (включно) за цим Договором складає 4650,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %, усього разом з ПДВ - 5580,00 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013 - 124,16 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ 148,99 грн. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 4774,16 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 5728,99 грн .

Викласти з 01.01.2020 року пункт 7.2. розділу 7 Відповідальність сторін цього Договору у наступній редакції: 7.2. У разі прострочення Споживачем оплати згідно з пунктів 5.1., 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 14,2 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою № 6 від 24.02.2020 року до договору постачання природного газу від 23.09.2019 року № 5157/1920-КП-28 сторони погодили викласти з 01.02.2020 року пункт 4.2 розділу 4 Ціна природного газу цього Договору в наступній редакції: 4.2. Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.02.2020 року по 29.02.2020 року (включно) за цим Договором складає 3948,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 % усього разом з ПДВ - 4737,60 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013 - 124,16 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 148,99 грн. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.02.2020 року по 29.02.2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послугу транспортування - 4072,16 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 4886,59 грн.

Додатковою угодою № 7 від 23.03.2020 року до договору постачання природного газу від 23.09.2019 року № 5157/1920-КП-28 сторони погодили викласти з 01.03.2020 року пункт 4.2 розділу 4 Ціна природного газу цього Договору в наступній редакції: 4.2. Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.03.2020 року по 31.03.2020 року (включно) за цим Договором складає 3396,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 % усього разом з ПДВ - 4075,20 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності, встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013 - 124,16 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 148,99 грн. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.03.2020 року по 31.03.2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 3520,16 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 4224,19 грн.

Додатковою угодою № 8 від 23.04.2020 року до договору постачання природного газу від 23.09.2019 року № 5157/1920-КП-28 сторони погодили викласти з 01.04.2020 року пункт 4.2 розділу 4 Ціна природного газу цього Договору в наступній редакції: 4.2. Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.04.2020 року по 30.04.2020 року (включно) за цим Договором складає 2 897,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 % усього разом з ПДВ 3 476,40 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності, встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013 - 124,16 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 148,99 грн. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.04.2020 року по 30.04.2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 3021,16 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ 3625,39 грн.

Вказаний Договір та додаткові угоди підписані повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Позивачем, на виконання умов Договору, відповідачу у жовтні 2019 року - квітні 2020 року поставлено природного газу обсягом 3 749,22618 тис. куб. м. на загальну суму 18 915 837,15 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2019 р., від 30.11.2019 р., від 31.12.2019 р., від 31.01.2020 р., від 29.02.2020 р., від 31.03.2020 р. та від 30.04.2020 р.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором також свідчить відсутність з боку відповідача письмових претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу виконав частково на загальну суму 11 477 539,60 грн, що підтверджується виписками з банку від 13.01.2020 р., від 14.01.2020 р., від 15.01.2020 р., від 16.01.2020 р., від 17.01.2020 р., від 20.01.2020 р., від 21.01.2020 р., від 22.01.2020 р., від 23.01.2020 р., від 24.01.2020р., від 27.01.2020 р., від 28.01.2020 р., від 29.01.2020 р., від 30.01.2020 р., від 31.01.2020 р., від 03.02.2020 р., від 04.02.2020 р., від 05.02.2020 р., від 06.02.2020 р., від 07.02.2020 р., від 10.02.2020 р., від 12.02.2020 р., від 14.02.2020 р., від 17.02.2020 р., від 18.02.2020 р., від 19.02.2020 р., від 20.02.2020 р., від 21.02.2020 р., від 24.02.2020 р., від 25.02.2020 р., від 26.02.2020 р., від 27.02.2020 р., від 28.02.2020 р., від 02.03.2020 р., від 03.03.2020 р., від 04.03.2020 р., від 05.03.2020 р., від 06.03.2020 р., від 10.03.2020 р., від 11.03.2020 р., від 12.03.2020 р., від 13.03.2020 р., від 16.03.2020 р., від 17.03.2020 р., від 18.03.2020 р., від 19.03.2020 р., від 20.03.2020 р., від 23.03.2020 р., від 24.03.2020 р., від 25.03.2020 р., від 26.03.2020 р., від 27.03.2020 р., від 30.03.2020 р., від 31.03.2020 р., від 01.04.2020 р., від 02.04.2020 р., від 03.04.2020 р., від 06.04.2020 р., від 07.04.2020 р., від 08.04.2020 р., від 09.04.2020 р., від 10.04.2020 р., від 13.04.2020 р., від 14.04.2020 р., від 15.04.2020 р., від 16.04.2020 р., від 17.04.2020 р., від 21.04.2020 р., від 22.04.2020 р., від 23.04.2020 р., від 24.04.2020 р., від 27.04.2020 р., від 28.04.2020 р., від 29.04.2020 р., від 30.04.2020 р., від 04.05.2020 р., від 05.05.2020 р., від 06.05.2020 р., від 07.05.2020 р., від 08.05.2020 р., від 12.05.2020 р., від 13.05.2020 р., від 14.05.2020 р., від 15.05.2020 р., від 18.05.2020 р., від 19.05.2020 р., від 20.05.2020 р., від 21.05.2020 р., від 22.05.2020 р., від 25.05.2020 р., від 26.05.2020 р., від 27.05.2020 р., від 28.05.2020 р., від 29.05.2020 р., від 01.06.2020 р., від 02.06.2020 р., від 03.06.2020 р., від 04.06.2020 р., від 05.06.2020 р., від 09.06.2020 р., від 10.06.2020 р., від 11.06.2020 р., від 12.06.2020 р., від 15.06.2020 р., від 16.06.2020 р., від 17.06.2020 р., від 18.06.2020 р., від 19.06.2020 р., від 22.06.2020 р., від 23.06.2020 р., від 24.06.2020 р., від 25.06.2020 р., від 26.06.2020 р., від 30.06.2020 р., від 01.07.2020 р., від 02.07.2020 р., від 03.07.2020 р., від 06.07.2020 р., від 07.07.2020 р., від 08.07.2020 р., від 09.07.2020 р., від 10.07.2020 р., від 13.07.2020 р., від 14.07.2020 р., від 15.07.2020 р., від 16.07.2020 р., від 17.07.2020 р., від 20.07.2020 р., від 21.07.2020 р., від 22.07.2020 р., від 23.07.2020 р., від 24.07.2020 р., від 27.07.2020 р., від 28.07.2020 р., від 29.07.2020 р., від 30.07.2020 р., від 31.07.2020 р., від 03.08.2020 р., від 04.08.2020 р., від 05.08.2020 р., від 06.08.2020 р., від 07.08.2020 р., від 10.08.2020 р., від 11.08.2020 р., від 12.08.2020 р., від 13.08.2020 р., від 14.08.2020 р., від 17.08.2020 р., від 18.08.2020 р., від 19.08.2020 р., від 20.08.2020 р., від 21.08.2020 р., від 25.08.2020 р., від 26.08.2020 р., від 27.08.2020 р., від 28.08.2020 р., від 31.08.2020 р., від 01.09.2020 р., від 02.09.2020 р., від 03.09.2020 р., від 04.09.2020 р., від 07.09.2020 р., від 08.09.2020 р., від 09.09.2020 р., від 10.09.2020 р., від 11.09.2020 р., від 14.09.2020 р., від 15.09.2020 р., від 16.09.2020 р., від 17.09.2020 р., від 18.09.2020 р., від 21.09.2020 р., від 22.09.2020 р., від 23.09.2020 р., від 24.09.2020 р., від 28.09.2020 р., від 29.09.2020 р., від 30.09.2020 р., які наявні в матеріалах справи.

Після часткової сплати, заборгованість становить 7 438 297,55 грн., доказів погашення вказаної суми боргу, відсутні.

Враховуючи порушення відповідачем термінів виконання грошових зобов`язань за договором №5157/1920-КП-28 від 23.09.2019 року, позивачем відповідно до п. 7.2. Договору (з урахуванням додаткової угоди №5 від 28.01.2020 року до договору) та ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 441 851,96 грн пені (з 26.11.2019 р. по 31.12.2020 р.), 236 840,06 грн 3% річних (з 26.11.2019 р. по 28.02.2021 р.), 510 108,58 грн інфляційних втрат (з січня 2020 р. по лютий 2021 р. включно) згідно доданого розрахунку.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.07.21р. у справі №918/316/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 7 438 297,55 грн. заборгованості за поставку природного газу, 132 555,59 грн. пені, 236 840,06 грн. 3% річних, 510 108,58 грн. інфляційних втрат та 129 406,47 грн. витрат по сплаті судового збору.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" оскаржує рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 309296,37 грн. та просить суд повністю задовольнити позовні вимоги в цій частині. В решті рішення позивачем не оскаржується.

Поряд з цим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" оскаржує рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21р. в частині стягнення 132 555,59 грн. пені та просить повністю відмовити у стягненні пені. В решті рішення відповідачем не оскаржується.

Отже, рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.21р. у справі №918/316/21 за апеляційною скаргою Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з урахуванням вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України переглядається в апеляційному порядку лише в оскаржуваних частинах, а саме в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 309 296,37 грн. та в частині стягнення 132 555,59 грн. пені.

Пунктом 2 статті 11 Цивільного кодексу України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В частині 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу частин першої, другої та четвертої статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно з приписами статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Додатковою угодою № 5 від 28.01.2020 року до договору постачання природного газу від 23.09.2019 року № 5157/1920-КП-28 сторони погодили: викласти з 01.01.2020 року пункт 7.2. розділу 7 Відповідальність сторін цього Договору у наступній редакції: 7.2. У разі прострочення Споживачем оплати згідно з пунктів 5.1., 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 14,2 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, враховуючи, що факт поставки позивачем природного газу на виконання умов Договору № 5157/1920-КП-28 постачання природного газу від 23.09.2019 року підтверджується зібраними у справі матеріалами, строк оплати за який настав, то за відсутності доказів сплати його повної вартості, судом першої інстанції перевіривши подані розрахунки основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 441 851,96 грн пені.

09 червня 2021 року до суду першої інстанції від відповідача надійшла заява про зменшення штрафних санкцій у справі № 918/316/21 відповідно до якої просить суд заяву ТОВ "Рівнетеплоенерго" про зменшення штрафних санкцій у справі № 918/316/21 задовольнити та зменшити на 100 % заявлені АТ "НАК "Нафтогаз України" до стягнення штрафні санкції, посилаючись на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення суми штрафних санкцій у вигляді пені, вважає стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі значно погіршить фінансово економічне становище підприємства, спричинить для нього значні додаткові збитки, які не мають джерел покриття та призведе до повної зупинки діяльності об`єкта критичної інфраструктури для м. Рівне.

В підтвердження вказаних у заяві обставин, відповідачем додано наступні документи: довідка про заборгованість за послуги теплопостачання споживачів перед ТОВ «Рівнетеплоенерго» №04-05/3412/3415 від 14.12.2020 року згідно якої вказана заборгованість станом на 01.11.2020 становить 144,5 млн.грн. (в т.ч. населення 138,1 млн.грн., «інші» - 6,2 млн. грн.) (а.с. 120 т.3); інформації щодо проведення теплопостачальними підприємствами області претензійно-позовної роботи з погашення заборгованості споживачами за використану теплову енергію за період з 01.01.2016 по 01.01.2017, з 01.01.2017 по 01.01.2018, з 01.01.2018 по 01.01.2019, з 01.01.2020 по 30.11.2020 (а.с. 121-124 т.3.); довідка про заборгованість ТОВ «Рівнетеплоенерго» станом на 01.11.2020 року згідно якої товариство заборгувало перед ДК «Газ України» та НАК «Нафтогаз України 383 627 355,16 грн.; ПАТ «Рівнегаз» - 33 092 361,55 грн.; ТОВ «РОЕК» - 1 134 369,64 грн.; РОБТІ 3636,19 грн.; ПрАТ «Рівнеобленерго» - 222 968,62 грн.; РОВК ВКГ «Водоканал» - 4 289 652,20 грн.; Комунсервіс, Клевань 905,78 грн.(а.с. 125 т.3); звіти про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік, за 2019 рік (а.с.126 129 т.3); баланс (Звіт про фінансовий стан) ТОВ «Рівнетеплоенерго» на 31.12.2016 рік, на 30.09.2020 рік, (а.с. 130, 136 т.3); звіти про фінансовий результати (Звіт про сукупний дохід) ТОВ «Рівнетеплоенерго» за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік, за 2019 рік, за 9 місяців 2020 року(а.с. 131-134, 137-138 т.3). Поряд з цим, надані відомості, що відповідач проводить претензійно-позовну роботу зі споживачами, а проте вказані заходи не дають належних результатів, зокрема за період з 01.01.2016 р. по 01.01.2017 р. подано 436 позовів на суму 7919,8 тис. грн. з яких стягнуто 2104,2 тис. грн. за період з 01.01.2017 р. по 01.01.2018 р. подано 792 позови на суму 17046,8 тис. грн. з яких стягнуто 2346,5 тис. грн. за період з 01.01.2018 р. по 01.01.2019 р. подано 255 позовів на суму 8588,3 тис. грн. з яких стягнуто 2153,6 тис. грн. за період з 01.01.2020 р. по 30.11.2020 р. подано 798 позовів на суму 23 471 тис. грн. з яких стягнуто 2790,3 тис. грн. Відповідач також зазначив, що не заперечував та сплачував вартість поставленого природного газу, що відображено позивачем у власному розрахунку. Також, згідно фінансово-господарської звітності у позивача за попередні роки відсутня збитковість в роботі, тоді як звітів про фінансові результати відповідача за 2016-2020 року видно, що підприємство є збитковим.

Зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції врахував майновий стан відповідача, та те, що заборгованість за природний газ, отриманий відповідачем від позивача, виникла через несплату споживачами заборгованості за природний газ та те, що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, а також приймаючи до уваги специфіку діяльності відповідача.

Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки (пені) може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Вирішення питання про зменшення пені та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (пені) є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Крім того, при застосуванні положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати пені є винятковість випадку.

Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки (пені) судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому колегія суддів наголошує на відсутності правових підстав для ототожнення інституту зменшення розміру неустойки (пені) зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру штрафних санкцій є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього, що жодним чином не суперечить принципам розумності та справедливості.

За таких обставин, враховуючи, що головною метою неустойки (пені) є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання, беручи до уваги ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №5157/1920-КП-28 постачання природного газу від 23.09.2019 року (зокрема, часткову сплату вартості поставленого йому на підставі вищенаведеного договору природного газу), відсутність жодного доказу на підтвердження погіршення фінансового стану позивача, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання останньому збитків в результаті прострочення відповідача, а також суспільну значимість діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", оскільки за умовами вказаного договору поставлений природний газ використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (у зв`язку з чим своєчасність розрахунків відповідача за отриманий від позивача природний газ безпосередньо залежить від своєчасності та повноти надходжень грошових коштів від споживачів теплової енергії), з огляду на збитковість господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", що підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою про заборгованість за послуги теплопостачання споживачів перед ТОВ «Рівнетеплоенерго» №04-05/3412/3415 від 14.12.2020 року згідно якої вказана заборгованість станом на 01.11.2020 становить 144,5 млн.грн. (в т.ч. населення 138,1 млн.грн., «інші» - 6,2 млн. грн.); інформацією щодо проведення теплопостачальними підприємствами області претензійно-позовної роботи з погашення заборгованості споживачами за використану теплову енергію за період з 01.01.2016 по 01.01.2017, з 01.01.2017 по 01.01.2018, з 01.01.2018 по 01.01.2019, з 01.01.2020 по 30.11.2020; довідка про заборгованість ТОВ «Рівнетеплоенерго» станом на 01.11.2020 року згідно якої товариство заборгувало перед ДК «Газ України» та НАК «Нафтогаз України 383 627 355,16 грн.; ПАТ «Рівнегаз» - 33 092 361,55 грн.; ТОВ «РОЕК» - 1 134 369,64 грн.; РОБТІ 3636,19 грн.; ПрАТ «Рівнеобленерго» - 222 968,62 грн.; РОВК ВКГ «Водоканал» - 4 289 652,20 грн.; Комунсервіс, Клевань 905,78 грн.; звіти про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік, за 2019 рік; баланс (Звіт про фінансовий стан) ТОВ «Рівнетеплоенерго» на 31.12.2016 рік, на 30.09.2020 рік; звіти про фінансовий результати (Звіт про сукупний дохід) ТОВ «Рівнетеплоенерго» за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік, за 2019 рік, за 9 місяців 2020 року, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру належної до сплати пені на 70% (з 441 851,96 грн. до 132 555,59 грн.), що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Даний висновок повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у подібних спірних правовідносинах, зокрема, в постановах від 14.07.2021 у справі №916/878/20, від 26.01.2021 у справі №916/880/20 та від 19.06.2019 у справі №916/2290/18.

Доводи скаржника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про те, що судом першої інстанції не було враховано інтереси позивача, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки стягнення 236 840,06 грн. 3 % річних, 510 108,58 грн. інфляційних втрат та частини заявленої до стягнення суми пені в розмірі 132 555,59 грн. має забезпечити баланс інтересів сторін.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що отримання кредитором 3 % річних та суми інфляційних втрат оцінюється судами як сума, яка поряд з пенею, компенсує кредитору шкоду, завдану порушенням боржника (відповідна позиція є усталеною і міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18,об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №913/698/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 14.04.2021 у справі №923/587/20). Така позиція зумовлена тим, що пеня, компенсація 3 % річних та інфляційних втрат виконують функцію компенсації збитків, завданих кредитору порушенням зобов`язання.

Отже, відповідно, присудження кредитору 3 % річних та інфляційних втрат дозволяє суду зменшити розмір пені.

Крім того, колегія суддів відхиляє твердження скаржника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" що судом першої інстанції було зменшено розмір пені без встановлення обставин справи, які мали би бути встановлені, а також керуючись переважно власним розсудом, без викладення мотивації такого рішення, враховуючи наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що судова практика щодо застосування ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України є усталеною. Суди застосовують низку наступних загальних підходів (правил) при визначення розміру пені, сформованих судовою практикою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №923/587/20, від 01.10.2020 у справі №904/5610/19, від 02.12.2020 у справі №913/698/19, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 19.01.2021 у справі №920/705/19, від 27.01.2021 у справі №910/16181/18, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 11.03.2020 у справі №910/16386/18, від 09.07.2020 у справі №916/39/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 13.04.2021 у справі №914/833/19, від 22.06.2021 у справі №920/456/17):

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (пені).

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір пені саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховувалися такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі №922/266/20):

- ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);

- причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

- тривалість прострочення виконання;

- наслідки порушення зобов`язання для кредитора;

- поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);

- поведінку кредитора;

- майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);

- негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;

- статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);

- майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. ст. 86, 236-238 ГПК України).

Так, ст. 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст. 236 ГПК України).

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Така оцінка була проведена судом першої інстанції, а мотивація викладена в оскаржуваному рішенні. Ця мотивація співпадає із усталеними підходами, які склалися в судовій практиці при вирішенні питання про зменшення розміру пені.

Враховуюче вищенаведене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для її вирішення, ухвалення рішення на власний розсуд з посиланням лише на норми права (без зазначення мотивів).

Твердження скаржника про неврахування судом першої інстанції викладеного в постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19 правового висновку Верховного Суду, відповідно до якого зменшення розміру штрафних санкцій на 99% нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, апеляційним господарським судом до уваги не приймається, адже в оскаржуваному рішення Господарський суд Рівненської області зменшив пеню на 70%, а не на 99%, що свідчить про неподібність обставин даної справи та справи №918/116/19.

Аналогічна правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 14.07.2021 у справі №916/878/20.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дотримався загальних критеріїв зменшення розміру пені, з врахуванням доказів та встановленням обставин справи, балансу інтересів сторін щодо порушення виконання зобов`язання, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість такого зменшення на 70%.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про зменшення пені на 100%, що на думку скаржника аж ніяк не нівелює значення неустойки як відповідальності за порушення виконання зобов`язання, оскільки зменшення розміру штрафних санкцій на 99% нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 21.01.2021 у справі № 927/704/19.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що посилання відповідача про необхідність зменшення розміру пені на 100 %, не відповідає вимогам закону, оскільки частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, а не звільнити від такої сплати взагалі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №202/3351/14-ц.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що оплата за отриманий природний газ здійснювалась за рахунок коштів, які перераховувались виключно з рахунку із спеціальним режимом використання відповідно до умов договору та Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, а тому відповідач не міг самостійно впливати на порядок здійснення оплати за договором від №5157/1920-КП-28 від 23.09.2019 року, не беруться судовою колегією до уваги, з огляду на наступне.

Порядок розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником, визначено статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання". Водночас, при розгляді спорів щодо розрахунків споживачів природного газу, використаного у виробництві теплової енергії, із гарантованими постачальниками відповідно до договорів постачання природного газу, необхідно враховувати, що положення статті 19-1 цього Закону поширюються на правовідносини, що виникають під час розрахунків між споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями на підставі договорів на постачання теплової енергії, а також між теплопостачальними організаціями та теплогенеруючими організаціями (у разі якщо виробництво та постачання теплової енергії здійснюються різними суб`єктами господарювання) у розрахунках за придбану теплову енергію як продукт виробництва для його подальшого продажу споживачам.

Так, частиною першою статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" перебачено, що поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі - рахунки із спеціальним режимом використання) - рахунки теплопостачальної організації, відкриті в уповноваженому банку і призначені для зарахування коштів, що вносяться споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, для виробництва якої повністю або частково використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником.

Положеннями частини третьої статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" визначено обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії, зазначення про оплату споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання.

Отже, законодавцем передбачено спеціальну процедуру розрахунку за спожиту теплову енергію, вироблену із природного газу як ресурсу, поставленого гарантованим постачальником, шляхом зарахування коштів споживачів та теплопостачальних організацій, які купують теплову енергію у теплогенеруючих організацій для її подальшого постачання споживачам, на рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними організаціями (для зарахування коштів споживачів теплової енергії) та теплогенеруючими організаціями (для зарахування коштів теплопостачальних організацій за придбану теплову енергію як товар) в уповноваженому банку. Водночас, частиною першою статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" імперативно визначено, що оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Зазначена норма поширюється на споживачів, які сплачують за поставлену їм теплову енергію теплопостачальними організаціями, а також на теплопостачальні організації під час розрахунків за придбану теплову енергію у теплогенеруючих організацій.

Частиною четвертою, п`ятою статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що кошти, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

Таким чином, стаття 19-1 Закону України "Про теплопостачання" не визначає порядку здійснення розрахунків теплогенеруючих та теплопостачальних організацій з гарантованим постачальником за обсяг спожитого ними природного газу, не містить норм щодо обмеження принципу свободи договору при встановлені сторонами у договорі постачання порядку та умов проведення розрахунків за поставлений природний газ. Водночас, у частинах четвертій та п`ятій статті 19-1 цього Закону міститься відсильна норма до порядку розподілу коштів, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання вимог статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.06.2014 №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - Порядок №217).

Пунктом 1 Порядку №217 передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Отже, в силу частин четвертої, п`ятої статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", Порядок №217, затверджений постановою Кабінету Міністрів України 18.06.2014 №217 є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (пункти 3, 4, 5, 6 Порядку №217); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (пункти 8, 9, 14 Порядку №217).

Отже, положеннями Порядку №217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Разом з тим, Порядок №217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.

Аналіз приписів статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в сукупності з положеннями Порядку №217, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 на виконання статті 19-1 цього Закону, дозволяє дійти висновку, що Порядком №217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.

Водночас, положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Визначений Порядком №217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Отже, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (пункт 8.2. договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями статей 78, 265 ГК України щодо здійснення відповідачем, як комунальним унітарним підприємством, господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, незалежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу статті 42 ГК України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).

Аналогічна правова позиція викладена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.10.20 у справі №903/918/19.

Решта доводів апеляційної скарги відповідача, також, не береться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки всі ці доводи були взяті до уваги судом першої інстанції при зменшенні пені саме на 70 %, при цьому, як зазначалося вище, зменшення розміру заявленої до стягнення пені, є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.2021 р. в частині стягнення 132 555,59 грн. пені та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.2021 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 309296,37 грн. слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.2021 р. у справі №918/316/21 без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційних скарг, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржників в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.2021 р. в частині стягнення 132 555,59 грн. пені та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.07.2021 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 309296,37 грн. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 21.01.2021 р. у справі №918/316/21 без змін.

2. Справу №918/316/21 повернути Господарському суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "11" листопада 2021 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.