УХВАЛА

м. Київ

02.11.2021Справа № 910/12267/17

За скаргою Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

на дії Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича

у справі № 910/12267/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро"

про стягнення 1 015 481,55 грн.,

Суддя Ломака В.С.

Секретар судового засідання Вегера А.В.

Представники учасників справи:

від позивача (скаржника): не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від ДВС: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду міста Києва (суддя Якименко М.М.) перебувала справа № 910/12267/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" про стягнення 1 015 481,55 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.08.2017 року в справі № 910/12267/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація" задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" на користь позивача 1 015 481,55 грн. штрафу та 15 232,23 грн. судового збору.

19.09.2017 року на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

09.09.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла скарга Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (актуальна назва стягувача) від 07.09.2021 року № 130-2-19/3379 на дії Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича (далі - Державний виконавець), в якій позивач (стягувач) просив суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Державного виконавця у виконавчому провадженні № 66419211 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року в справі № 910/12267/17;

- скасувати постанову від 23.08.2021 року Державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП № 66419211);

- зобов`язати Державного виконавця вжити передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо своєчасного та повного примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року в справі № 910/12267/17.

Обґрунтовуючи викладені вимоги, скаржник посилався на те, що Державним виконавцем, у порушення приписів Конституції України та Закону України "Про виконавче провадження", не належним чином та не у повному обсязі вжито усіх необхідних заходів для примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року № 910/12267/17, зокрема, у повній мірі не виявлено та не накладено арешт на грошові кошти боржника та не перевірено його майнового стану, не направлено запити до реєстраційних органів щодо наявності у власності боржника транспортних засобів, об`єктів нерухомого майна тощо, не винесено постанову про попередження керівництва та/або відповідальних осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" про відповідальність за пошкодження (знищення) відповідного майна, не проведено державної реєстрації публічних обтяжень рухомого майна боржника в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна тощо.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду означену скаргу передано для розгляду судді Якименку М.М.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 09.09.2021 року, враховуючи звільнення судді Якименка М.М., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи № 910/12267/17, що зареєстровані за вхідним № 01-20/9134/21, передано для розгляду судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.09.2021 року скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація" від 07.09.2021 року № 130-2-19/3379 прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 05.10.2021 року.

У судовому засіданні 05.10.2021 року судом, зважаючи на необхідність належного повідомлення учасників справи та Державного виконавця про дату, час і місце розгляду вищенаведеної скарги, оголошувалася перерва до 02.11.2021 року.

Сторони та Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про дату, час і місце розгляду скарги позивача були повідомлені належним чином, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання 02.11.2021 року не забезпечили.

У судовому засіданні 02.11.2021 року судом розглянуто скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 07.09.2021 року № 130-2-19/3379 на дії Державного виконавця, та вирішено її задовольнити, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

За умовами частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Законом України "Про виконавче провадження" регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 року в справі № 910/7221/17 зазначив, що в силу приписів вищевказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження", а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується "правомірна поведінка" виконавця.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у пункті 4.1 рішення № 19-рп/2011 від 14.12.2011 року (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) зазначив, що утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді (пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25 листопада 1997 року № 6-зп , пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп).

Пунктом 9 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 03.08.2021 року № 130-2-19/2855 Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення, в якій просило прийняти до виконання наказ господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року в справі № 910/12267/17, внести відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників та винести постанову про арешт майна боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро"), направити запити про виявлення майна у власності боржника та коштів на його рахунках до усіх уповноважених органів та посадових осіб, перевірити наявність майна боржника за допомогою усіх реєстрів, користувачем яких є державний виконавець, здійснити запити щодо виявлення дебіторської заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро", а також вжити всіх інших передбачених законом заходів для повного виконання судового рішення у справі № 910/12267/17.

Враховуючи вищевказану заяву Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", яка разом з долученими до неї документами надійшла до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06.08.2021 року, 11.08.2021 року Державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66419211 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року в справі № 910/12267/17 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" заборгованості у загальному розмірі 1 030 713,78 грн.; зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено останнього про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 103 071,38 грн.

Крім того, 11.08.2021 року Державним виконавцем прийнято постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що 11.08.2021 року Державним виконавцем до Державної фіскальної служби України було направлено запит № 110810350 про наявні у боржника рахунки та рахунки, відкриті боржником через свої відокремлені підрозділи, а також 11.08.2021 року направлено до Міністерства внутрішніх справ України запит № 110810349 щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

У подальшому будь-які інші заходи, направлені на примусове виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року в справі № 910/12267/17 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" заборгованості у загальному розмірі 1 030 713,78 грн., Державним виконавцем не вчинялися.

У той же час 23.08.2021 року Державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою наказ господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року в справі № 910/12267/17 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" заборгованості у загальному розмірі 1 030 713,78 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернуто Акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з посиланням на відсутність у боржника майна та коштів (доходів), на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Разом із тим, згідно з положеннями статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавцю надано широке коло прав для реалізації покладених на нього обов`язків. Серед прав виконавця зазначено, крім іншого, право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Крім того, виконавець має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Частинами 1-6, 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

За умовами частин 1, 2, 5 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Відповідно до частини 1 статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Згідно зі статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до податкових органів.

Податкові органи зобов`язані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Проте з матеріалів справи вбачається, що в порушення вищенаведених приписів та інших положень закону Державним виконавцем у повній мірі не виявлено та не накладено арешт на грошові кошти боржника чи на належні йому кошти, які знаходяться у володінні чи користуванні третіх осіб, не перевірено належним чином майнового стану боржника, не направлено запити до усіх реєстраційних органів щодо наявності у власності боржника транспортних засобів, об`єктів нерухомого майна тощо, не винесено постанову про попередження керівництва та/або відповідальних осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" про відповідальність за пошкодження (знищення) відповідного майна, не проведено державної реєстрації публічних обтяжень рухомого майна боржника в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, не направлено запити до ДП "Національні інформаційні системи" щодо встановлення факту видання боржником довіреностей на ім`я третіх осіб на право користування належним боржнику рухомим майном, не направлено запити до органів доходів і зборів з метою отримання інформації про дебіторську заборгованість боржника, не перевірено факт перебування боржника у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань серед власників (засновників) інших суб`єктів господарювання тощо.

Отже, здійснені Державним виконавцем дії для виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року в справі № 910/12267/17 не є вичерпними, оскільки останнім не застосовано усі можливі передбачені законом заходи для досягнення необхідного позитивного результату - фактичного виконання судового рішення.

У той же час суд звертає увагу на те, що чинне законодавство, зокрема, Закон України "Про виконавче провадження" встановлює певний порядок вчинення виконавчих дій та не надає державному виконавцю права вільного розсуду визначати "доцільно" чи "недоцільно" вживати їх взагалі. А тому він зобов`язаний вчиняти всіх необхідних заходів для повного та своєчасного виконання рішення суду відповідно до закону, а не крізь призму суб`єктивного сприйняття "доцільності" вирішувати питання: чи здійснювати виконання за виконавчим документом, чи ні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 17.09.2021 року в справі № 905/2999/17.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про неправомірність бездіяльності Державного виконавця у виконавчому провадженні № 66419211 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року в справі № 910/12267/17 та обґрунтованість скарги стягувача у цій частині.

Разом із тим, 23.08.2021 року Державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою наказ господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року в справі № 910/12267/17 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" заборгованості у загальному розмірі 1 030 713,78 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернуто Акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з посиланням на відсутність у боржника майна та коштів (доходів), на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

За умовами пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Зважаючи на встановлений судом факт неправомірної бездіяльності Державного виконавця у виконавчому провадженні № 66419211 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року в справі № 910/12267/17, а також враховуючи нездійснення останнім усіх дій, направлених на розшук майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, які б давали підстави для висновку про безрезультатність відповідних заходів щодо розшуку такого майна, чим безумовно порушено права Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування вищенаведеної постанови Державного виконавця від 23.08.2021 року ВП № 66419211 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Судом також враховано, що означена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу була прийнята Державним виконавцем лише через дванадцять днів після відкриття виконавчого провадження ВП № 66419211, що додатково свідчить про порушення Державним виконавцем засад здійснення виконавчого провадження, унормованих статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження".

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови Державного виконавця від 23.08.2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 66419211, а також зобов`язання Державного виконавця вжити передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо своєчасного та повного примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року в справі № 910/12267/17.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 та пункт мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Невиконання державою винесеного на користь підприємства-заявника рішення становить порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Силенок і Техносервіс-плюс проти України" від 09.12.2010).

Крім того, положення статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року гарантують кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. При цьому, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00): "для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду", а відповідно до рішення від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02): "на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці".

Відтак, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року право особи на судовий упродовж розумного строку без жодних невиправданих затримок розповсюджуються в тому числі на стадію виконання рішення як невід`ємну складову частину судового розгляду, забезпечення якого в Україні покладається, зокрема, на державну виконавчу службу та державних виконавців.

З огляду на вищевикладене судом встановлено, що Державним виконавцем не здійснено належних заходів, направлених на примусове виконання рішення в повному обсязі, як це передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази, які спростовують вищенаведені висновки суду, зокрема, щодо неправомірності бездіяльності Державного виконавця у виконавчому провадженні № 66419211 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року в справі № 910/12267/17 та наявності правових підстав для скасування постанови Державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.08.2021 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відтак, зважаючи на встановлені обставини та наведенні норми, суд дійшов висновку, про те, що скарга Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 07.09.2021 року № 130-2-19/3379 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, тоді як Державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби слід зобов`язати усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд звертає увагу на положення статті 345 Господарського процесуального кодексу України, за якими про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст. ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 07.09.2021 року № 130-2-19/3379 на дії Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича задовольнити.

2. Визнати неправомірною бездіяльність Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича у виконавчому провадженні № 66419211 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року у справі № 910/12267/17.

3. Скасувати постанову від 23.08.2021 року Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 66419211.

4. Зобов`язати Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича або іншу посадову особу цього органу державної виконавчої служби вжити передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо своєчасного та повного примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року у справі № 910/12267/17.

5. Згідно з приписами статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.11.2021 року.

Суддя В.С. Ломака