ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/576/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЕК Енолл, м. Харків,

до відповідача: Мукачівського міського комунального підприємства «Мукачівводоканал», м. Мукачево,

про стягнення заборгованості у розмірі 3 184 153,55 грн

секретар судового засідання Сінкіна Е.

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Товариство з обмеженою відповідальністю ЕК Енолл- позивач звернулося до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача - Мукачівського міського комунального підприємства «Мукачівводоканал» борг в розмірі 3 000 318,50 грн, за поставлену електричну енергію на виконання Договору № 1 про постачання електричної енергії споживачу від 03.02.2020. Крім суми боргу, в зв`язку з простроченням грошового зобов`язання позивачем нараховано 84 500,42 грн пені, 19 414,21 грн - відшкодування витрат у розмірі 3% річних та 79 920,42 грн втрат від інфляції. Позов заявлено з посиланням на статті 530, 546, 549, 625 Цивільного кодексу України, статті 193, 230-232, 265 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 26.07.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті спору. Підготовче судове засідання призначено на 19.08.2021.

Ухвалою від 19.08.2021 призначено наступне підготовче провадження на 19.10.2021.

11.10.2021 відповідач надіслав до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з участю в засіданні в іншій справі в Мукачівському міськрайонному суді. У задоволенні клопотання судом відмовлено з підстав відсутності належних доказів участі відповідача в іншому судовому засіданні.

Позивач подав заяву від 18.10.2021 про зменшення позовних вимог у якій позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 3 000 318,50 грн, за поставлену електричну енергію на виконання Договору № 1 про постачання електричної енергії споживачу від 03.02.2020. Крім суми боргу, в зв`язку з простроченням грошового зобов`язання позивачем нараховано 83 577,83 грн пені, 19 209,20 грн. відшкодування витрат у розмірі 3% річних та 79 920,42 грн втрат від інфляції.

В ході підготовчого провадження відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду була надіслана на його офіційну юридичну адресу) суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою від 09.10.2021 суд постановив задовільнити заяву про зменшення позовних вимог, закрити підготовче провадження та призначити судовий розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих позивачем.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не здійснений остаточний розрахунок за поставлену електроенергію, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором № 1 від 03.02.2020 на суму 3 000 318,50 грн. Крім того, за невчасну оплату електроенергії на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем поставлено вимогу про стягнення 83 577,83 грн пені, 19 209,22 грн - 3% річних та 79 920,42 грн втрат від інфляції.

Заперечення відповідача

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

03 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергетична Компанія «ЕНОЛЛ» (надалі - Позивач) та Мукачівським міським комунальним підприємством «Мукачівводоканал» (надалі - Відповідач) укладено Договір № 1 про постачання електричної енергії споживачу (надалі - договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору Постачальник (Позивач) зобов`язується передати у власність Споживачу (Відповідач) протягом 2020 року електричну енергію, (електрична енергія/Товар), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість електричної енергії згідно з умовами Договору.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до Комерційної пропозиції (Додаток № 2 до Договору).

Пунктом 5.2. договору передбачено, що ціна за 1 кВт*год електричної енергії на момент укладення договору становить 1,51654 грн, крім того ПДВ 0,303308 грн, всього з ПДВ і 1,819848 грн.

Додатковою угодою № 2 від 04.06.2020 ціну 1 кВт*год електроенергії з 01 червня 2020 року було змінено на 1,668042346 грн/кВт*год (без ПДВ).

Додатковою угодою № 4 від 30.11.2020 ціну 1 кВт*год електроенергії з 01.12.2020 було змінено на 1,740572346 грн/кВт*год (без ПДВ).

Відповідно до п. 5.11 Договору розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць. Споживач має право здійснити оплату за спожиту електричну енергію на протязі 50 робочих днів з дня отримання рахунку за відповідний розрахунковий період.

Пунктом 5.15 Договору встановлено, що приймання-передача електричної енергії, поставленої Постачальником та прийнятої Споживачем у розрахунковому (звітному) місяці оформлюється щомісячно, шляхом підписання Сторонами та скріплення їх печатками, Актів приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

У п. 5.19 договору Сторони погодили, що звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії та розрахунків на певну дату чи протягом відповідного періоду проводиться в установленому ПРРЕЕ порядку з підписанням відповідного акту.

Пунктами 13.1, 13.3 договору встановлено, що він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками і діє по 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання Сторонами. 3акінчення строку дії договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Пунктом 9.1 Договору було передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену Договором та чинним законодавством.

Пунктом 6 Додатку № 2 до Договору «КОМЕРЦІЙНА ПРОПОЗИЦІЯ» Сторони передбачили розмір пені за порушення строку оплати або штраф: «подвійна облікова ставка НБУ за кожен день порушення».

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як установлено судом, факт поставки електроенергії позивачем належним чином доведено долученими до матеріалів справи накладними. Про факт визнання відповідачем боргу свідчать підписані ним Акти прийому-передачі електроенергії. Однак, доказів повної оплати відповідачем отриманого товару матеріали справи не містять.

В ході судового розгляду позивачем були зменшені позовні вимоги, у зв`язку з перерахунком штрафних санкцій, відтак позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 3 000 318,50 грн, за поставлену електричну енергію на виконання Договору № 1 про постачання електричної енергії споживачу від 03.02.2020 та штрафні санкції в зв`язку з простроченням грошового зобов`язання позивачем нараховано 83 577,83 грн пені, 19 209,20 грн відшкодування витрат у розмірі 3% річних та 79 920,42 грн втрат від інфляції.

Під час дослідження матеріалів справи суд виявив, що позивач здійснює обрахунок відшкодувань посилаючись на Акти приймання-передачі електроенергії а саме: Акт прийому-передачі електричної енергії від 31.08.2020 за серпень 2020 року на суму 1 133 112,50 грн; Акт прийому-передачі електричної енергії від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 1 090 963,75 грн; Акт прийому-передачі електричної енергії від 31.10.2020 за жовтень 2020 р. на суму 1 090 963,75 грн. Цей акт був частково оплачений відповідачем на суму 598 163,68 грн, тому заборгованість за цим актом складає 500 000,00 грн; Акт прийому-передачі електричної енергії від 30.11.2020 за листопад 2020 р. на суму 1 251 720,32 грн; Акт прийому-передачі електричної енергії від 31.12.2020 за грудень 2020 р. на суму 1 248 598,18 грн. Зазначені акти підписані та скріплені печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач намагався здійснити досудове врегулювання спору, та надсилав відповідачу вимогу про сплату заборгованості з відповідними розрахунками, що підтверджується копією повідомлення про вручення відповідного листа-вимоги.

Оскільки в ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом, позовні вимоги про стягнення з відповідача сума основного боргу є такою, що підлягає до задоволення.

Щодо 3 % річних

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на це, суд перевірив здійснені позивачем розрахунки і виявив що розрахунки правильні, в зв`язку з чим задоволенню підлягають три відсотки річних в межах суми 19 209,22 грн.

Щодо інфляційних втрат

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак, відповідно до пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця. Отже, рекомендовано з розрахунку виключати періоди, менші за місяць.

З огляду на це, суд перевірив здійснені позивачем розрахунки, в зв`язку з чим вимога про стягнення інфляційних втрат в сумі 79 920,42 грн, підлягає задоволенню.

Щодо пені

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6 Комерційної пропозиції, що є додатком до договору і його невід`ємною частиною, сторони погодили розмір пені за порушення строку оплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що заявлена до стягнення з відповідача пеня підлягає задоволенню в розмірі 83 577,83 грн.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, в розмірі 3 183 025,96 грн, в т.ч. 3 000 318,50 грн основного боргу, 83 577,83 грн пені, 19 209,22 грн - 3% річних та 79 920,42 грн втрат від інфляції.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 47 762,31 грн витрат на оплату судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 80, 129, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Мукачівського міського комунального підприємства «Мукачівводоканал» (89600, Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Духновича, 103Б ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕК Енолл (61001, м. Харків, вул. Танкопія, 31/3, ) 3 183 025,96 грн (три мільйони сто вісімдесят три тисячі двадцять п`ять гривень 96 коп.), в т. ч. 3 000 318,50 грн основного боргу, 83 577,83 грн пені, 19 209,22 грн - 3% річних та 79 920,42 грн втрат від інфляції., а також 47 762,31 грн (сорок сім тисяч сімсот шістдесят дві гривні 31 коп.) на відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua

Повний текст рішення складений 10.11.2021

Суддя Л.В. Андрейчук