ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
28.10.2021 Справа № 914/3112/20
Господарський суд Львівської області у складі судді З.П. Гоменюк, при секретарі судового засідання І.С. Зусько, розглянув матеріали справи
за заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кам`яниця Рорайського», м. Львів
про стягнення витрат на правову допомогу
у справі № 914/3112/20
за позовом ОСОБА_1 , м. Львів
до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кам`яниця Рорайського», м. Львів
про визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників ОСББ
за участю представників:
від позивача: А.М. Лабай;
від відповідача: Б.З. Бень.
Обставини розгляду справи.
На розгляді господарського суду Львівської області перебувала позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кам`яниця Рорайського» про визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників ОСББ.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.10.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

13.10.2021 через канцелярію господарського суду надійшла заява від представника відповідача про стягнення судових витрат (вх. № 24023/21).

Ухвалою від 19.10.2021 суд прийняв вказану до розгляду та постановив призначити розгляд такої заяви у судовому засіданні на 28.10.2021.

26.10.2021 через систему «Електронний суд» представник позивача подав заперечення (вх. № 25093/21) на заяву про стягнення витрат на професійну правову допомогу.

У судове засідання 28.10.2021 представники сторін з`явилися.

Дослідивши наявні у справі докази, врахувавши, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, і взявши до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність прийняття додаткового рішення у справі та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

В судовому засіданні 28.10.2021 в нарадчій кімнаті судом складено і підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи в частині, яка стосується вирішення поданої заяви, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив таке.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кам`яниця Рорайського» про визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ у справі № 914/3112/20, представник відповідача звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою про стягнення судових витрат з позивача (вх. № 24023/21 від 13.10.2021).

Для обґрунтування розміру судових витрат, які відповідач поніс під час розгляду справи № 914/3112/20, представник ОСББ «Кам`яниця Рорайського» надає суду розрахунок гонорару з детальним описом наданої правничої допомоги та копію договору про надання правничої допомоги від 28.04.2021.

За змістом п. 1.1. цього Договору замовник, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовникові правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, щодо представлення замовника в Господарському суді Львівської області, судах апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 914/3112/20.

Відповідно до п. 2.1. Договору виконавець бере на себе зобов`язання із надання замовникові наступної правничої допомоги: а) надання консультацій, вивчення наданих документів та розроблення стратегії поведінки замовника; б) підготовка відзивів, заперечень, пояснень, заяв, апеляційних та касаційних скарг, підписання їх та подання їх до суду; в) збір доказів по справі; г) представлення у судах всіх інстанцій з усіма правами відповідача; е) збір необхідної правової інформації, рішень органів державної влади та органів самоврядування, які стосуються замовника, третіх осіб, діяльність яких може впливати на інтереси замовника.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має відповідати вимогам, визначеним ч. 4 ст. 126 ГПК України та становить 1500 грн за 1 годину роботи адвоката (консультування, підготовка документів, участь у судових засіданнях тощо). У випадку, якщо судове засідання не відбулось (або тривало менше 0,5 год), оплата здійснюється за 0,5 год роботи (компенсація часу, витраченого на прибуття в суд). Підтвердженням кількості годин роботи адвоката по даній справі є розрахунок гонорару (п. 4.1. Договору).

Пунктом 4.2. цього ж Договору визначено, що розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає замовник.

З долученого до заяви про стягнення судових витрат розрахунку гонорару вбачається, що відповідачеві по справі було надана така правнича допомога:

28.04.2021 -вивчення документів замовника, усна консультація:2 год
07.05.2021 - ознайомлення з матеріалами справи, наявними в суді:2 год
13.05.2021 -участь у судовому засіданні (з врахуванням часу очікування):0,5 год
31.05.2021 - участь у судовому засіданні0,5 год
18.06.2021 -підготовка відзиву:2 год
22.06.2021 - участь у судовому засіданні:0,5 год
29.06.2021 - ознайомлення, правовий аналіз відповіді на відзив:1 год
10.08.2021 - ознайомлення, правовий аналіз пояснень позивача1 год
27.08.2021 - підготовка та подання додаткових письмових доказів:1 год
30.08.2021 - участь у судовому засіданні (з врахуванням часу очікування):1 год
04.10.2021участь у судовому засіданні (з врахуванням часу очікування):1 год
Разом - 12,5 год, що еквівалентно 18750,00 грн.

Позивач заперечив щодо стягнення з нього заявлених представником відповідача судових витрат, свою позицію виклав у запереченнях на клопотання (заяву) (вх. № 25093/21 від 26.10.2021).

Позивач не погоджується із поданою заявою з огляду на те, що така не містить чіткого зазначення відповідача про стягнення понесених правових витрат у справі з ОСОБА_1 ; відповідне клопотання про стягнення судових витрат не було зроблене відповідачем до ухвалення судом рішення у справі; заявлені до стягнення витрати є неспівмірними зі складністю справи, фактично виконаним адвокатом обсягом робіт та часом, що був витрачений адвокатом на надання зазначених у розрахунку гонорару послуг. Також позивач звертає увагу на те, що всупереч вимогам статті 124 ГПК України представник відповідача поданням відзиву та інших заяв по суті справи не надав суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, як сторона понесла та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1, 2 статті 124 ГПК України, у яких зазначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Як зазначає позивач, представник відповідача не дотримав вимог цієї статті Господарського процесуального кодексу України та разом з поданням до господарського суду відзиву на позовну заяву чи інших заяв по суті справи не надав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які сторона понесла та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Суд звертає увагу, що застосування відповідних положень ст. 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин даної справи, а також інших чинників. Зі змісту ч. 2 ст. 124 ГПК України очевидно вбачається те, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 08.04.2021 у справі № 905/716/20, які в силу положень ч .4 ст. 236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.

Позивач був ознайомлений зі змістом поданої представником відповідача заяви про стягнення судових витрат, розміром таких витрат, які представник відповідача заявляє до стягнення, та подав до суду письмові заперечення щодо такої заяви. Тобто, у цьому випадку був дотриманий принцип змагальності сторін. З врахуванням цього, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо відмови у стягненні судових витрат у зв`язку з неподанням відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма ст. 129 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача подав суду заяву про стягнення судових втрат, а саме - понесених стороною відповідача витрат на професійну правничу допомогу. До такої заяви подав відповідні докази на підтвердження понесення витрат, зокрема, договір про надання правничої допомоги від 28.04.2021 та розрахунок гонорару від 13.10.2021.

У запереченнях на заяву про стягнення судових витрат позивач стверджує, що представник відповідача до ухвалення рішення по справі № 914/3112/20 не заявляв відповідного клопотання, при цьому зазначаючи, що ймовірно було лише зроблено заяву про те, що докази понесення судових витрат будуть долучені до матеріалів справи.

Таке твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки представник відповідача у судовому засіданні 13.10.2021 до закінчення судових дебатів оголосив, що надає суду відповідну заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, що підтверджується, зокрема, звукозаписом судового засідання від 13.10.2021, долученим до матеріалів справи.

У статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу та кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Позивач у запереченнях на заяву про стягнення судових витрат вказує на те, що відповідна заява представника ОСББ «Кам`яниця Рорайського» не містить жодного клопотання про стягнення понесених стороною витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 .

За приписами ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (ч. 1 ст. 45 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 3 ст. 45 ГПК України).

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кам`яниця Рорайського» про визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ. Процесуальний статус ОСОБА_1 підтверджується як наявними у матеріалах справи документах, поданих ним до суду, так і відповідними процесуальними документами суду.

Зважаючи на наведені норми чинного Господарського процесуального кодексу України та на рішення Господарського суду Львівської області від 13.10.2021 у цій справі, яким відмовлено у задоволенні позову, судові витрати, заявлені представником відповідача, підлягають стягненню з позивача.

Крім цього, представник ОСББ «Кам`яниця Рорайського» у заяві про стягнення судових витрат, а саме - у абзацах 3 та 4 на другій сторінці такої заяви є чітко зазначена вимога про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача (а.с. 234).

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 згаданої статті).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 у справі № 908/1654/18, від 12.09.2019 у справі № 910/9784/18 та від 19.11.2019 у справі № 5023/5587/12).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Як встановлено судом, розділом 4 Договору про надання правничої допомоги від 28.04.2021 сторони передбачили вартість послуг виконавця: 1500,00 грн - за одну годину роботи адвоката (консультування, підготовка документів, участь у судових засіданнях тощо). У випадку, якщо судове засідання не відбулось (або тривало менше 0,5 год), оплата здійснюється за 0,5 год роботи (компенсація часу, витраченого на прибуття в суд). Підтвердженням кількості годин роботи адвоката по даній справі є розрахунок гонорару (п. 4.1. Договору).

Пунктом 4.2. цього ж Договору визначено, що розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає замовник.

Надання правничої допомоги ОСББ «Кам`яниця Рорайського» підтверджується, відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 28.04.2021, наданих розрахунком гонорару від 13.10.2021, у якому наведений детальний опис робіт, виконаних адвокатом у межах справи № 914/3112/20, та часу, що був витрачений при наданні послуг.

Загальна кількість витраченого адвокатом на надання послуг часу складає 12,5 годин, що еквівалентно 18750,00 грн.

Наведені у розрахунку гонорару від 13.10.2021 виконані адвокатом послуги підтверджуються наявними у матеріалах справи документами.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.

Позивач стверджує, що долучений представником відповідача до заяви розрахунок гонорару від 13.10.2021, не є належним та допустимим доказом понесення стороною витрат на правничу допомогу; такий розрахунок, на відміну від акту наданих послуг, є одностороннім документом та не підписаний відповідачем. Водночас позивач не погоджується із заявленою до стягнення сумою судових витрат, посилаючись на те, що вона є неспівмірною зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим адвокатом на реалізацію відповідних робіт.

Процесуальним законом від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, навіть без обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18 та від 09.07.2019 у справі № 923/726/18).

З врахуванням наведеного, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката для цілей їх розподілу повинен брати до уваги саме вищезгадані умову договору та не має підстав самовільно встановлювати інший розмір та порядок обчислення витрат, ніж той, який у відповідному порядку був закріплений у договорі.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Процесуальним законом не встановлено чіткої форми для документів, що підтверджують факт понесення стороною витрат на правову допомогу. Поданий представником відповідача розрахунок гонорару від 13.10.2021 містить детальний опис наданих адвокатом послуг, відомості про час, що був витрачений адвокатом при наданні таких послуг та розрахунок загальної вартості наданої правничої допомоги, відповідно до умов п. 4.1. Договору про надання правничої допомоги від 28.04.2021.

Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Частиною 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Всупереч наведеному, позивач лише вказує, що сума заявлених витрат є неспівмірною, проте не надає суду жодних доказів, які б підтверджували цю неспівмірність, як і не подає належного обґрунтування неспівмірності. З огляду на вказане суд критично оцінює вищенаведені твердження позивача про неналежність доказів, поданих представником відповідача на підтвердження понесення стороною витрат на правничу допомогу, та зазначення щодо неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу.

Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 126 Кодексу регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат.

Суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи в будь-якому випадку незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, тобто дослідження обставин оплати цих витрат не відіграє ключової ролі при вирішенні питання щодо їх розподілу. Вказана позиція також висловлена Верховним Судом в постанові від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19.

Отже, відповідач належним чином обґрунтував розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката та подав відповідні докази, на підставі яких може бути визначено розмір витрат з метою їх розподілу, - договір про надання правничої допомоги від 28.04.2021; - розрахунок гонорару від 13.10.2021. При цьому зі змісту розрахунку вбачається, що розмір та вид правової допомоги в ньому повністю відповідає встановленим в договорі умовам.

Дослідивши зміст розрахунку та матеріали справи, також можна встановити, що зазначена в ньому правова допомога дійсно була надана адвокатом, про що свідчить, зокрема, наявність в матеріалах справи поданих відповідачем документів, про надання послуг з підготовки яких зазначає заявник.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у вищенаведеній нормі.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України - інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може відступити від вказаного загального правила та не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Варто зазначити, що п. 6 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» відносить до видів правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначив, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, правова допомога, яка надавалась, зокрема, у формі вивчення матеріалів та консультування, підготовки процесуальних документів, відповідає видам правової допомоги, передбаченим законом та договором, і розцінюється судом як така, що надавалась у справі № 914/1769/21.

Подібна правова позиція щодо пов`язаності витрат на такі види правової допомоги з розглядом справи висловлена Великою Палатою Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Разом з тим, на переконання суду, не всі витрати на професійну правничу допомогу, розподілити які просить заявник, є пов`язаними з розглядом справи.

Так, в розрахунку гонорару від 13.10.2021 до наданих і прийнятих юридичних послуг віднесено 2 години на ознайомлення адвоката з матеріалами справи, наявними в суді. У справі міститься клопотання відповідача про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 10157/21 від 28.04.2021). Проте останній до суду для ознайомлення з матеріалами судової справи № 914/3112/20 станом на 07.05.2021 не з`явився, та з матеріалами справи не ознайомлювався, відтак відсутня відповідна відмітка представника на клопотанні за вх. № 10157/21 від 28.04.2021.

Слід зазначити, що на прохання представника відповідача суд скерував скановані станом на 07.05.2021 матеріали справи № 914/3112/20 на електронну адресу адвоката Беня Богдана Зіновійовича, зазначену у Єдиному реєстрі адвокатів України, про що свідчить наявна у справі роздруківка сторінки повідомлення з вкладеними документами « 3112-20.rar» на 12,6 МБ від 07.05.2021.

Отже, суд не може погодитись з тим, що витрати відповідача на оплату двох годин ознайомлення адвоката з матеріалами справи, наявними в суді, не є пов`язаними з її розглядом, тому при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу у даній справі вважає за необхідне відступити від загального правила розподілу витрат на підставі п. 1 ч. 5 ст. 129 ГПК України та не присуджувати на користь відповідача цю суму судових витрат.

Проаналізувавши положення інших пунктів частини 5, суд не встановив інших підстав для відступу від загального правила розподілу судових витрат.

Зокрема, суд дослідив, що розмір заявлених витрат на правову допомогу є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору (ціни позову). При цьому, поведінка сторін під час розгляду справи була однаково добросовісною, а про здійснення сторонами дій щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи суду невідомо.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно, пунктом другим частини п`ятої статті 238 ГПК України, визначено, що в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 233 ГПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Частиною першою статті 244 ГПК України встановлено вичерпний перелік випадків, коли суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення: 1) якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, з врахуванням всього викладеного, вимоги поданої заяви підлягають частковому задоволенню, а додаткове рішення - ухваленню.

Керуючись ст.ст.4, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 124, 126, 129, 221, 233, 236, 244, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кам`яниця Рорайського» про стягнення витрат на правову допомогу у справі № 914/3112/20 задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кам`яниця Рорайського» (79008, м. Львів, площа Ринок, 16, ідентифікаційний код 40748573) 15 750,00 грн витрат на правову допомогу.

3. В задоволенні решти заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

У судовому засіданні 28.10.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено 04.11.2021.

Суддя Гоменюк З.П.