ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
09.11.2021 справа № 914/2179/21
Суддя Юркевич М.В., за участю секретаря Григорчук Н.В., розглядаючи матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про прийняття додаткового рішення у справі
позовної заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м. Львів
до відповідача: Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал»,
м. Миколаїв Львівська область
про: стягнення 934 820,18 грн.
за участю представників сторін:
від заявника (позивача): Стернюк В.А. представник
від відповідача: Галан М.В. представник
На розгляді Господарського суду Львівської області перебувала позовна заява за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про стягнення 934 820,18 грн. заборгованості, з яких: 851 017,33 грн. основний борг, 36 669,91 грн. інфляційних втрат, 8 217,55 грн. 3% річних та 38 915,39 грн. пені.
Рішенням від 19.10.2021р. позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 36 669,91 грн. інфляційних втрат, 8 217,55 грн. 3% річних 19 457,70 грн. пені та 14 022,31 грн. витрат по сплаті судового збору.
В той же час, в ході судового розгляду позивачем була зроблена заява про відшкодування витрат на правову допомогу та оплату послуг адвоката. Однак, користуючись своїм правом, передбаченим ч.8 ст. 129 ГПК України, позивач зазначив, що докази конкретного розміру понесених судових витрат (судових витрат, які будуть понесені) буде подано ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Так, 22.10.2021р. від позивача поступила заява про відшкодування понесених витрат на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн.
Відповідно до ч.1,3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Ухвалою від 23.10.2021р. розгляд заяви про прийняття додаткового рішення було призначено на 09.11.2021р.
05.11.2021р. від відповідача поступила заява про зменшення витрат на професійну правничу допомогу із запереченнями проти стягнення витрат в розмірі 12 000,00 грн.
В судове засідання 09.11.2021р. з`явився представник заявника (позивача) та представник відповідача.
В ході розгляду заяви сторони виступили зі своїми поясненнями в обґрунтування підстав для задоволення заяви, а також її запереченнями, внаслідок чого судом було встановлено наступне:
Рішенням від 19.10.2021р. позовні вимоги було задоволено частково, зменшено підлягаючу до стягнення пеню в розмірі 38 915,39 грн. на 50%; стягнуто з відповідача на користь позивача 36 669,91 грн. інфляційних втрат, 8 217,55 грн. 3% річних 19 457,70 грн. пені та 14 022,31 грн. витрат по сплаті судового збору.

В той же час, в ході судового розгляду позивачем була зроблена заява про відшкодування витрат на правову допомогу та оплату послуг адвоката. Однак, користуючись своїм правом, передбаченим ч.8 ст. 129 ГПК України, позивач зазначив, що докази конкретного розміру понесених судових витрат, які будуть понесені за наслідками розгляду справи, буде подано ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

22.10.2021р. від позивача поступила заява про відшкодування понесених витрат на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

В обгрунтування поданої заяви, позивач покликається на наступне:

30.11.2017 між позивачем (замовником) та Адвокатським об`єднанням «Гарант Груп» (виконавцем) було укладено договір про надання правової допомоги №38SLvz3434-17.

Вподальшому, до вказаного договору вносилися зміни додатковими угодами №21 від 17.04.2020р. та №32/1 від 07.07.2021р.

За умовами договору, виконавець зобов`язався надати замовнику професійну правничу допомогу у ході судового розгляду справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про стягнення заборгованості в розмірі 851 017,33 грн., в тому числі забезпечити представництво прав та охоронюваних законом інтересів замовника при розгляді даної справи судом першої інстанції.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №32/1 від 07.07.2021 до договору, загальна вартість послуг, що надаються виконавцем за умовами даної угоди визначається в акті приймання-передачі наданих послуг безпосередньо за результатами виконаних робіт (наданих послуг) з розрахунку 2 000,00 грн за 1 годину (2 000,00 грн за 1 судове засідання), в тому числі ПДВ, яке сплачується замовником на розрахунковий рахунок виконавця протягом трьох робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

20.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» та Адвокатським бюро, в особі Лебедюка Ю.А. було складено акт приймання-передачі послуг відповідно до якого загальна вартість наданої позивачу юридичної допомоги становить 12 000,00 грн.

Як вбачається з акту та детального опису, позивачу були надані наступні юридичні послуги:

- Підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості, інфляційних витрат, 3% річних та пені 2 год. 4 000,00 грн.;

- Підготовка розрахунку інфляційних витрат, 3% річних та пені 1 год. 2 000,00 грн.;

- Представництво інтересів в суді під час розгляду справи на судових засіданнях: 10.08.2021, 21.09.2021, 19.10.2021р. 3 год. 6 000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до господарського суду з вимогою прийняти додаткове рішення у справі №914/2179/21 та стягнути відповідача загальну суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

Позиція відповідача.

У своєму запереченні проти задоволення розглядуваної заяви відповідач покликалися на наступні обставини:

З попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат позивача, який відображений ним у позовній заяві, вартість однієї години наданих юридичних послуг складає - 1 000,00 гривень. В той же час згідно аналізу акту приймання - передачі надання послуг від 20.10.2021р. позивачем визначено вартість у розмірі 2 000,00 грн./год.

Тому враховуючи те, що в кінцевому акті наданих послуг позивачем було визначено сумарно 6 год., то беручи до уваги параметри розрахунку задані позивачем при поданні позовної заяви, фактично з урахуванням участі представника позивача в трьох судових засіданнях відшкодуванню підлягають 8 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

З огляду на наведене, відповідач вважає заяву позивача необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення в частині витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 4 000,00 грн. та просить суд в цій частині відмовити.

Розглянувши подану заяву, суд, при ухваленні додаткового рішення, виходить з наступного:

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3 ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, суд констатує, що позивач надав суду акт про надані послуги з детальним описом робіт виконаних адвокатом.

Однак, доказів понесення таких витрат на заявлену суму позивачем надано не було. Водночас, норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами, про що неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц та від 16.04.2020 по справі №727/4597/19.

За змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 ст.126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Об`єднана палата зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, розглянувши подану заяву про зменшення суми витрат на правничу правову допомогу, суд вважає обгрунтовано та справедливо буде задовольнити її частково та зменшити витрати з 12 000,00 до 10 000,00 грн. При цьому, суд виходить з наступного:

Як вже зазначалося вище, при визначенні остаточної суми витрат, що підлягають до відшкодування, суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи та дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В даному випадку суд звертає увагу на те, що в ході розгляду справи відповідач добросовісно виконував вимоги ухвал суду, сприяв у вирішенні спору, а також сплатив основний борг до винесення рішення у справі. Таким чином, присуджена до стягнення з відповідача за рішенням суду сума, була значно нижча від тієї, що заявлялася позивачем при пред`явленні позову.

Більше того, при винесенні рішення судом було враховано матеріальний стан відповідача, що стало підставою для зменшення на 50 % підлягаючої до стягнення пені.

Таким чином, суд вважає, що розумно та об`єктивно буде зменшити відповідачу витрати на правову правничу допомогу на 2 000,00 грн.

Водночас, суд критично оцінює доводи відповідача щодо невідповідності вартості наданих послуг, які відображалися позивачем у попередньому орієнтовному розрахунку та кінцевому акті приймання-передачі. Зокрема, процесуальний закон ставить вимогу при поданні позову подавати орієнтовний розрахунок якщо сторона очікує понести такі витрати та в майбутньому їх відшкодувати. Тобто, це є підставою для можливості в майбутньому ставити питання про відшкодування судових витрат.

Однак, норма ч. 3 ст. 124 ГПК України зазначає, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами ст. 124, 129, 234, ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» задовольнити частково.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (81600, Львівська область, Миколаївський район, м. Миколаїв, вул. Чорновола, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут (79039, м. Львів, вул. Шевченка, 111А, ) 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні вимоги про стягнення 2 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України, після набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ст. 244 ГПК України додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Додаткове рішення набирає законної відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені в ст. ст. 256-257 ГПК України.

Повний текст додаткового рішення виготовлено та підписано 10.11.2021.

Суддя Юркевич М.В.