РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.11.2021Справа № 910/14090/21

За позовом Приватного акціонерного товариства «СЛОВ`ЯНСЬКІ ШПАЛЕРИ-КФТП»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОНОЕКСІМ»

про стягнення 74 340,35 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «СЛОВ`ЯНСЬКІ ШПАЛЕРИ-КФТП» (далі - позивач, АТ «СЛОВ`ЯНСЬКІ ШПАЛЕРИ-КФТП») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОНОЕКСІМ» (далі - відповідач, ТОВ «КРОНОЕКСІМ») про стягнення 74 340,35 грн на підставі Договору № 248/7-18 від 25.08.2018, з яких: 56 262,36 грн основного боргу (попередньої оплати), 13 051,37 грн інфляційних втрат, 5 026,62 грн 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 248/7-18 від 25.08.2018 щодо поставки товару на суму 56 262,36 грн, яка оплачена позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2021 позовну заяву АТ «СЛОВ`ЯНСЬКІ ШПАЛЕРИ-КФТП» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

07.09.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «СЛОВ`ЯНСЬКІ ШПАЛЕРИ-КФТП» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/14090/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/14090/21.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень (відповідне оголошення розміщене на сторінці Господарського суду міста Києва суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/), ухвала Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 про відкриття провадження у справі № 910/14090/21 була надіслана на електронну адресу позивача, вказану позивачем у позовній заяві, а саме: .

Пунктом 2 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

В матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа, в якій зазначено, що ухвала про відкриття провадження у справі № 910/14090/21 від 10.09.2021 доставлена позивачу 10.09.2021. Оскільки представник позивача не повідомляв суд про зміну адрес електронної пошти (ч. 8 ст. 120 ГПК України), тому останній вважається належним чином повідомленим, а вказана ухвала врученою позивачу в порядку ст. 120, 242 ГПК України.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень та за відсутності відомостей про електронну адресу відповідача, позивачем було отримано копію ухвали Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 про відкриття провадження у справі № 910/14090/21 для її направлення відповідачу засобами поштового зв`язку.

Поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 у справі № 910/14090/21 було направлене відповідачу за адресою: Україна, 02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9 /ЛІТЕРА А/, офіс 369, вказаною у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача, що підтверджується наявним в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Втім, поштове відправлення з наведеною ухвалою суду було повернуто органами зв`язку до Господарського суду міста Києва.

Враховуючи, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 у справі № 910/14090/21 було надіслано за належною адресою відповідача, яка відповідає адресі, зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та повернуто підприємством зв`язку, суд дійшов висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

17.09.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист з доказами для долучення до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

23.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРОНОЕКСІМ» (постачальник, відповідач) та Приватним акціонерним товариством «СЛОВ`ЯНСЬКІ ШПАЛЕРИ-КФТП» (покупець, позивач) був укладений Договір № 248/7-18 (далі - Договір або Договір № 248/7-18 від 23.08.2018), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, поставити та передати у власність покупцеві товар (партію товару), в асортименті, та за цінами, вказаними у додатках, що є невід`ємними частинами даного Договору, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі прийняти та оплатити товар. Предметом поставки є пиломатеріал обрізний, сухий (п. 1.2 Договору).

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується поставляти товар покупцю протягом 10-ти календарних днів з дати замовлення, за погодженням сторін строки поставки можуть бути змінені і зазначатися в кожному окремому випадку у додатках. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент приймання-передачі товару, що підтверджується видатковою накладною, підписаною представниками сторін (п. 4.3 Договору).

Умовами п. 5.1 Договору передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити постачальнику вартість (ціну) кожної партії товару на підставі виписаного постачальником рахунку, шляхом безготівкового перерахування суми грошових коштів на банківський рахунок постачальника у наступному порядку: 100% вартості партії товару сплачується протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання товару згідно видаткових накладних.

Договір вступає в дію з дати його укладання обома сторонами і діє до 31.12.2018 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання (п. 9.1 Договору). Якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії цього Договору жодна зі сторін не надішле письмове повідомлення іншій стороні про зміну або небажання продовжувати дію цього Договору на інший термін, цей Договір вважається продовженим на тих же умовах на наступний календарний рік, кількість пролонгацій необмежена (п. 9.2 Договору).

Судом встановлено, що наявний в матеріалах справи Договір № 248/7-18 від 23.08.2018 підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками. Даний Договір є чинним, у встановленому порядку не оспорювався та не визнавався недійсним. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Згідно замовлення на поставку товару № 1 (вих. № 2054 від 23.08.2018) позивач з метою виконання Договору № 248/7-18 від 23.08.2018 просив відповідача поставити у строк, передбачений умовами Договору, товар - Пиломатеріал обрізний, сухий в кількості 50 м3 на загальну суму 231 000,00 грн з ПДВ.

Позивач 30.08.2018 здійснив 100% передплату замовленого товару в розмірі 231 000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 875525861 від 30.08.2018.

У період з 01.09.2018 по 06.09.2018 відповідач згідно видаткових накладних № РН-0000038 від 01.09.2018 та № РН-0000037 від 06.09.2018 передав позивачу товар на загальну суму 174 737,64 грн.

Посилаючись на те, що залишок заборгованості відповідача становить 56 262,36 грн (231 000,00 грн - 174 737,64 грн = 56 262,37 грн), позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача 56 262,36 грн основного боргу (попередньої оплати), 13 051,37 грн інфляційних втрат, 5 026,62 грн 3% річних.

Розглянувши доводи позивача, на яких ґрунтується позовна заява, господарський суд зазначає наступне.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України»).

Матеріалами справи, а саме платіжним дорученням № 875525861 від 30.08.2018 підтверджується факт здійснення позивачем попередньої оплати замовленого товару на суму 231 000,00 грн, внаслідок чого у відповідача виникло зобов`язання поставити вказаний товар на вказану суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставляти товар покупцю протягом 10-ти календарних днів з дати замовлення.

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України, змісту пункту 4.1 Договору та враховуючи дату замовлення на поставку товару № 1 (23.08.2018) відповідач повинен був поставити товар на суму 231 000,00 грн у строк до 03.09.2018 включно, оскільки останній день строку - 02.09.2018 припадає на вихідний, а отже, днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 03.09.2018 (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Таким чином, станом на час розгляду справи по суті строк виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару настав.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відтак, не передання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк, надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що покупець вказав на порушення постачальником свого обов`язку поставити оплачений товар, у зв`язку з чим позивач заявив вимогу про повернення суми передоплати в розмірі 56 262,36 грн за непоставлений товар.

З наявної в матеріалах справи претензії вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою перерахувати кошти, попередньо сплачені за Договором № 248/7-18 від 23.08.2018 у сумі 56 262,36 грн, а також інфляційні втрати у сумі 12 982,12 грн та 3% річних у сумі 4 855,52 грн. Факт надсилання відповідачу вказаної претензії підтверджується позивачем доданими до позовної заяви описом вкладення у цінний лист та накладною № 004.

Однак, станом на момент розгляду справи по суті матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів повернення відповідачем грошових коштів в сумі 56 262,36 грн на рахунок позивача.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з цим, всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву та не спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів передання позивачу товару на загальну суму 56 262,36 грн або доказів повернення відповідної суми передоплати.

За таких обставин, приймаючи до уваги факт здійснення позивачем попередньої оплати товару за Договором № 248/7-18 від 23.08.2018, враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе зобов`язань поставити оплачений товар, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення основної заборгованості в сумі 56 262,36 грн підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 5 026,62 грн та інфляційних втрат у сумі 13 051,37 грн за період з 04.09.2018 по 26.08.2021.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», суд дійшов висновку що він є арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 5 026,62 грн підлягають задоволенню повністю.

Суд, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, встановив, що вірною сумою є 12 912,74 грн.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 13 051,37 грн інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 12 912,74 грн.

Здійснивши оцінку наявних в матеріалах справи доказів в порядку статті 86 ГПК України, повно і всебічно з`ясувавши обставини даної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «СЛОВ`ЯНСЬКІ ШПАЛЕРИ-КФТП» підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 2 265,77 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОНОЕКСІМ» (Україна, 02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9 /ЛІТЕРА А/, офіс 369; ідентифікаційний код 41448968) на користь Приватного акціонерного товариства «СЛОВ`ЯНСЬКІ ШПАЛЕРИ-КФТП» (Україна, 15300, Чернігівська обл., Корюківський р-н, місто Корюківка, вулиця Передзаводська, будинок 4; ідентифікаційний код 00278876) 56 262,36 грн (п`ятдесят шість тисяч двісті шістдесят дві гривні 36 коп.) основного боргу, 5 026,62 грн (п`ять тисяч двадцять шість гривень 62 коп.) 3% річних, 12 912,74 грн (дванадцять тисяч дев`ятсот дванадцять гривень 74 коп.) інфляційних втрат та 2 265,77 грн (дві тисячі двісті шістдесят п`ять гривень 77 коп.) судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 03.11.2021.

Суддя Гумега О.В.