ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року Справа № 924/336/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Мельник О.В.

судді Петухов М.Г.

секретар судового засідання Орловська Т.Й.

за участю представників:

позивача: Марків Ю.С. юрист

відповідача 1: не з"явився

відповідача 2: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.06.21р. у справі №924/336/21 (суддя Гладій С.В., повний текст рішення складено 23.06.2021 р.)

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький, м. Хмельницький

до відповідача 1 Фізичної особи - підприємця Дзюби Володимира Івановича м. Хмельницький

до відповідача 2 Фізичної особи - підприємця Назаревич Світлани Михайлівни м. Хмельницький

про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном - нежитловим приміщенням в будівлі інв. №210 військового містечка №24, АДРЕСА_1 , зобов`язавши ФОП Дзюбу В.І. звільнити вказану будівлю

про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном - нежитловим приміщенням в будівлі інв. №210 військового містечка №24, м. Хмельницький, вул. Попова,3, зобов`язавши ФОП Назаревич С.М., звільнити вказану будівлю

В С Т А Н О В И В :

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький, м. Хмельницький звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Дзюби Володимира Івановича до Фізичної особи - підприємця Назаревич Світлани Михайлівни про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном - нежитловим приміщенням в будівлі інв. №210 військового містечка №24, АДРЕСА_1 , зобов`язавши ФОП Дзюбу В.І. звільнити вказану будівлю про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном - нежитловим приміщенням в будівлі інв. №210 військового містечка №24, АДРЕСА_1 , зобов`язавши ФОП Назаревич С.М. звільнити вказану будівлю.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем після розірвання договору оренди №28/2002/ГоловКЕУ від 07.02.2002р. нерухомого військового майна нежитлового приміщення площею 155,8 кв.м., в будівлі військового містечка № НОМЕР_1 за адресою м. Хмельницький, вул. Попова, 3 орендоване приміщення не повернуто. Як на правову підставу позову посилається на положення статей 11, 316, 317, 321, 326, 509, 530, 626, 627, 628, 629,631 ЦК України, статей 174, 175, 193 ГК України, статей 1,2,3, Закону України Про правовий режим майна в Збройних Силах України, статті 7 Закону України Про господарську діяльність.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 15.06.2021 року у справі №924/336/21 позов Квартирно-Експлуатаційного відділу міста Хмельницький, м. Хмельницький до фізичної особи - підприємця Дзюби Володимира Івановича м. Хмельницький до фізичної особи - підприємця Назаревич Світлани Михайлівни м. Хмельницький про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном - нежитловим приміщенням в будівлі інв. №210 військового містечка №24, АДРЕСА_1 , зобов`язавши ФОП Дзюбу В.І. звільнити вказану будівлю про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном - нежитловим приміщенням в будівлі інв. №210 військового містечка №24, АДРЕСА_1 , зобов`язавши ФОП Назаревич С.М., звільнити вказану будівлю задоволено. Зобов`язано фізичну особу-підприємця Дзюбу Володимира Івановича усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном нежитловим приміщенням в будівлі інф. № 210 військового містечка № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 звільнивши вказане приміщення. Зобов`язано фізичну особу-підприємця Назаревич Світлану Михайлівну усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном нежитловим приміщенням в будівлі інф. № 210 військового містечка № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 звільнивши вказане приміщення.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ФОП Дзюба В.І. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 червня 2021 року у справі № 924/336/21 повністю та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький відмовити.

Вважає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що предметом позову у цій справі є звільнення самовільно зайнятого нежитлового приміщення, адже відносини між сторонами виникли на підставі договору оренди № 28/2002/ГоловКЕУ від 07.02.2002 р., згідно з яким позивач Квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України (орендодавець) передав, а фізична особа-підприємець Дзюба В.І. (орендар) прийняв в строкове платне користування нерухоме військове майно, розташоване в Хмельницькому гарнізоні за адресою: м. Хмельницький, вул. Попова 3.

Також, в обґрунтування позову позивач посилається на порушення його права на підставі пунктів договору оренди № 28/2002/ГоловКЕУ від 07.02.2002 р., а саме п. 2.5. договору, згідно з яким у разі припинення цього договору майно повертається Орендарем Орендодавцю (балансоутримувачу) в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу. Орендодавець (балансоутримувач) повинен скласти акт приймання-передачі та прийняти майно протягом одного місяця. Орендар повертає майно орендодавцю (балансоутримувачу) аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п. 2.6 договору).

Отже, з огляду на те, що позивач стверджує про продовження існування зобов`язальних відносин між нами, то права позивача повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

Крім того, скаржник зазначає, що хоча й договір оренди розірвано на підставі рішення Господарського суду Хмельницької області від 26 жовтня 2020 року у справі №924/704/20 за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу, м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача фізичної особи-підприємця Назаревич С.М., м. Хмельницький про стягнення 44718,08 грн. заборгованості по орендній платі, 648,15 грн. пені, 4971,58 грн. компенсації з земельного податку, про розірвання договору оренди №28/2002/ГоловКЕУ від 07.02.2002 р., яке залишено без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 16 лютого 2021 року, скаржник продовжив сплачувати орендну плату на підставі виставлених позивачем рахунків, що також підтверджує існування зобов`язальних відносин між відповідачем 1 та позивачем.

Вищевказані обставини не досліджувались судом першої інстанції, що вплинуло на результат розгляду справи. Скаржник вважає, що був позбавлений можливості надати відповідні пояснення та долучити докази, які це підтверджують, в суді першої інстанції, у зв`язку з чим змушений скористатись цим правом на стадії апеляційного перегляду рішення суду.

Таким чином, є невірним застосування судом норм щодо захисту прав позивача шляхом задоволення негаторного позову, так як згідно з правовою позицією Великої палати Верховного Суду у справі № 522/1029/18 (постанові від 18.12.2019) однією з умов застосування як віндикаційного , так і негаторного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально- правових способів.

На думку скаржника обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. З огляду на вищевказане, позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, не підлягають задоволенню, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 червня 2021 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.06.21р. у справі №924/336/21 та розгляд апеляційної скарги призначено на 29 вересня 2021 року

21 вересня 2021 року від Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача 1 в якому просить суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ФОП Дзюби В.І. по справі № 924/336/21 у повному обсязі. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 червня 2021 року по справі №924/336/21 - залишити без змін.

27 вересня 2021 року від Фізичної особи - підприємця Дзюби Володимира Івановича засобами електронного зв`язку надійшло клопотання в якому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату. В обґрунтування вказаного клопотання скаржник зазначає, що апелянт (відповідач) фізична особа-підприємець Дзюба Володимир Іванович немає можливості взяти участь в судовому засіданні у зв`язку із хворобою, що підтверджується консультативним заключенням лікаря від 23.09.2021 року, який долучений до вказаного клопотання.

Фізична особа - підприємець Назаревич Світлана Михайлівна в судове засідання 29.09.2021 не з`явилась, представників не направила, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача в судовому засіданні 29.09.2021 року заперечив, щодо задоволення клопотання відповідача 1 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 03 листопада 2021 року.

03 листопада 2021 року від представника Фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича адвоката Остапчука О.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою (СОVID - 19) представника відповідача адвоката Остапчука Олександра Олександровича, з яким відповідач уклав договір про правову допомогу. До вказаного клопотання представником відповідача доданий ордер на надання правничої (правової) допомоги від 03.11.2021 року серія ВХ №1019289 виданий на його ім`я для надання правової допомоги ФОП Дзюбі В.І. у Північно-західному апеляційному господарському суді на підставі договору від 21.10.2021 року та результат молекулярно-генетичного дослідження від 30.10.2021 року №169294 в якому вказано, що у Остапчука Олександра позитивний результат на вірус SARS-COV-2 (COVID-19).

Розглянувши подане представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, заслухавши думку представника позивача щодо вказаного клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу суду повернулось поштове відправлення яким надсилалось ФОП Дзюбі В.І. ухвала суду від 29.09.2021 року з відміткою органу зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи факт обізнаності ФОП Дзюби В.І. про судовий розгляд цієї справи, а також те, що ухвали суду направлялися на його адресу, яка ним була вказана в процесуальних документах, зокрема в апеляційній скарзі і інша адреса ним не повідомлялась, колегія суддів вважає, що скаржник вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, навіть незважаючи на те, що процесуальні документи суду не були ним отримані та повернулися до суду з причин "за закінченням терміну зберігання" та "адресат відсутній за вказаною адресою".

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі №918/237/20.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу або його представника у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.273 ГПК України, колегія суддів звертає увагу на те, що одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи. В ухвалі суду від 29.09.2021 року колегією суддів зазначено, що шістдесят днів розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.06.21р. у справі №924/336/21, закінчується 01.11.2021 року. Враховуючи викладене, розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича відкладено в межах «розумного строку» на 03.11.2021 року.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч.4 ст.197 ГПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що учасники справи так і їх уповноважені представники не позбавлені права під час коронавірусної хвороби (COVID-19) брати участь в судових засіданнях із використанням відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.08.2021 року у справі №570/5535/17.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що відповідач ФОП Дзюба В.І. був належно повідомлений про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, явка учасників у справі ухвалами суду від 30.08.2021, 29.09.2021 не визнавалась обов`язковою, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, та з урахуванням вимог ч.1 ст.273 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі відповідача ФОП Дзюба В.І. та його уповноваженого представника, з огляду на що судом апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ФОП Дзюба В.І. адвоката Остапчука О.О. про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні 03.11.2021 року заперечила вимоги апеляційної скарги та надала відповідні пояснення, просила суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ФОП Дзюби В.І. по справі № 924/336/21 у повному обсязі. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 15 червня 2021 року по справі №924/336/21 - залишити без змін.

В судове засідання 03.11.2021 Фізична особа - підприємець Назаревич Світлана Михайлівна не з`явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності Фізичної особи - підприємця Назаревич Світлани Михайлівни.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні 03.11.2021, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.06.21р. у справі №924/336/21 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.02.2002 року між Квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Дзюба В.І. (орендар) укладено договір оренди № 28/2002/ГоловКЕУ нерухомого військового майна, розташованого в Хмельницькому гарнізоні за адресою: м. Хмельницький, вул. Попова, 3, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно нежитлове приміщення на 1 поверсі 5-ти поверхового житлового будинку Інв. № 24/210, площею 155,8 кв.м, розміщене за адресою: м. Хмельницький, вул. Попова, 3, що знаходиться на балансі будинкоуправління № 2 та обліковується в Хмельницькій КЕЧ району, вартість якого визначена згідно з актом оцінки і становить за експертною оцінкою 72086 грн. (п. 1.1 договору) (а.с. 41-48).

Відповідно до п. 2.1. договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Згідно п. 2.2. договору, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

У відповідності до п. 2.3. договору назване в п. 1.1. нерухоме майно орендодавець передає орендарю для використання під магазин продовольчих товарів.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що у разі припинення цього договору майно повертається Орендарем Орендодавцю (балансоутримувачу) в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу. Орендодавець (балансоутримувач) повинен скласти акт приймання-передачі та прийняти майно протягом одного місяця.

Орендар повертає майно орендодавцю (балансоутримувачу) аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання передачі.(п. 2.6 договору).

Згідно п. 5.8 договору, у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу. Відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати/повної або часткової/ орендованого майна з вини орендаря згідно з актом, складеним відповідною комісією МО України, за цінами, діючими на момент відшкодування.

Відповідно до п. 10.1. договору цей договір діє до 07.02.2007р. строком на 5 років.

Договір підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

Відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно №34422037 від 03.03.2015р. нежитлове приміщення житлового будинку №210, загальною площею 155,8 кв.м., що знаходиться в м. Хмельницький, вул. Попова,3, власник якого є Держава України в особі Міністерства оборони України (а.с. 56).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №34422824 від 03.03.2015р. право власності на нежитлове приміщення житлового будинку №210, загальною площею 155,8 кв.м., що знаходиться в м. Хмельницький, вул. Попова,3, зареєстроване 26.02.2015р. №8923566 за Державою Україна в особі Міністерства оборони України на підставі свідоцтва на право власності №34422037 від 03.03.2015 (а.с. 57).

17 серпня 2020 року між Фізичною особою-підприємцем Дзюбою В.І.(сторона 1) та Фізичною особою-підприємцем Назаревич С.М.(сторона 2) укладено договір про здійснення спільної діяльності №010820, згідно якого сторони дійшли згоди про здійснення спільної діяльності у сфері роздрібної торгівлі м`ясом, м`ясними продуктами, іншими продуктами харчування. (а.с.53-55).

Згідно п. 2.1 вказаного договору, для здійснення діяльності, вказаної у п. 1.1 договору сторона 1 надає протягом строку дії цього договору торгову площу не менше 60 кв.м., яка розташована у нежитловому приміщення за адресою м. Хмельницький, вул. Попова,3, а також здійснює перевезення продуктів харчування автомобільним транспортом.

04 вересня 2020 року комісією, затвердженою наказом начальника КЕВ м. Хмельницький від 27.12.2019р. № 328 (зі змінами), складено акт перевірки цільового використання орендованих приміщень. Так, згідно висновку комісії термін дії договору добровільного страхування орендованого майна на день проведення перевірки закінчився, таким чином майно не застраховано, в зв`язку з чим орендодавець несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об`єкта оренди. Даний факт є істотним порушенням умов договору оренди (пункту 5.8.). В приміщеннях №№ 1, 10, 11, загальною площею 62,0 кв.м, розміщується магазин "Масна лавка", власником якого є фізична особа-підприємець Назаревич С.М., що в свою чергу свідчить про передачу в суборенду даних приміщень. Суборенда нерухомого державного майна забороняється діючим законодавством України, та є істотним порушенням умов договору оренди (пункту 11.1.) Комісією запропоновано в зв`язку з істотними порушеннями договору оренди з боку орендаря (ФОП Дзюба), які були виявлені в ході проведення перевірки орендованого майна, достроково розірвати даний договір (а.с. 52).

У червні 2020 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом (з урахуванням змін) до фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича про стягнення з відповідача 44 718,08 грн. заборгованості з орендної плати, 648,15 грн пені, 4971,58 грн компенсації із земельного податку та розірвання договору оренди нерухомого військового майна від 07.02.2002 № 28/2002/ГоловКЕУ, укладеного між Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України і ФОП Дзюбою В. І.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.10.2020 у справі №924/704/20 позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - фізична особа-підприємець Назаревич С. М. про стягнення 44 718,08 грн заборгованості з орендної плати, 648,15 грн пені, 4 971,58 грн компенсації із земельного податку та розірвання договору оренди від 07.02.2002 задоволено частково, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021. Стягнуто з ФОП Дзюби В. І. на користь КЕВ м. Хмельницький 648,15 грн пені та розірвано договір оренди від 07.02.2002. Закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення 44 718,08 грн. заборгованості з орендної плати та 4971,58 грн компенсації із земельного податку (а.с. 17-40).

19 лютого 2021 року Квартирно експлуатаційний відділ м. Хмельницький звернувся з листом - вимогою №944 до ФОП Дзюби В.І. про звільнення орендованого приміщення протягом 3-х робочих днів, у разі не виконання буде відключено всі комунальні послуги, буде здійснено нарахування штрафних санкцій та пені за не повернення майна в розмірі подвійної сплати за користування майном за весь час прострочення, а також буде змушений звернутися до суду для вирішення питання. Вимога відповідачем 1 залишена без відповіді та задоволення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачі орендоване приміщення не звільнили та не передали позивачу, останній звернувся до Господарського суду Хмельницької області із позовом, згідно якого просить усунути перешкоди в користування нерухомим військовим майном нежитловим приміщенням в будівлі інв. № 210 військового містечка №24, АДРЕСА_1 зобов`язавши Фізичну особу-підприємця Дзюбу В.І. та Фізичну особу-підприємця Назаревич С.М. звільнити нежитлове приміщення.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України визначено, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право власності - це передбачене й гарантоване законом право власника здійснювати володіння, користування та розпоряджання щодо належного йому майна на свій розсуд, якщо інше не передбачено законом. Тобто особам (фізичним або юридичним) заборонено порушувати таке право і створювати перешкоди в його здійсненні.

Згідно з статтею 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В силу положень статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Колегія суддів відзначає, що право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном шляхом подачі до суду негаторного позову.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.08.2021 у справі №910/20607/17.

Відповідно до статті 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Управління військовим майном у визначених Законом межах здійснюють Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України (стаття 2 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України).

Згідно зі статтею 3 названого Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Правові засади здійснення у Збройних Силах України господарської діяльності, умови і гарантії її організації та державної підтримки встановлює Закон України Про господарську діяльність у Збройних Силах України.

За приписами статті 7 Закону України Про господарську діяльність у Збройних Силах України військові частини можуть передавати без шкоди бойовій та мобілізаційній готовності закріплене за ними рухоме та нерухоме військове майно в оренду юридичним і фізичним особам.

Згідно абз.2 п.1.3 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 03.07.2013 №4481.3 основними завданнями квартирно-експлуатаційного забезпечення в т. ч. є утримання і експлуатація фондів військового містечка, які знаходяться в користуванні військових частин.

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький в даному випадку є титульним володільцем щодо нерухомого майна - нежитлового приміщення в будівлі інв. №210 військового містечка №24, м. Хмельницький, вул. Попова, 3.

Предмет негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника).

Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №911/1659/19.

Усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу, фактично передбачає покладення на відповідача обов`язку припинити дію, яка порушує право, та можливе лише щодо триваючого правопорушення. Якщо ж на момент подання негаторного позову вчинення перешкод у користуванні майном припинилося, то підстав для його задоволення немає.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (наприклад, шляхом знесення неправомірно збудованих споруд, про припинення ремонтних робіт в сусідній квартирі, виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо).

Передбачений статтею 391 Цивільного кодексу України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Враховуючи викладене, судова колегія відзначає, що з матеріалів справи встановлено, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.10.2020р. у справі № 924/704/20, яке залишено без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021р., розірвано договір оренди нерухомого військового майна № 28/2002/ГоловКЕУ від 07.02.2002р. укладений між Квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Дзюбою В. І. (орендар) щдо нерухомого військового майна - нежитлового приміщення на 1 поверсі 5-ти поверхового житлового будинку Інв. № 24/210, площею 155,8 кв. м, розташованого за адресою: м. Хмельницький, вул. Попова, 3.

Відповідно до ст.653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

В даному випадку, рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.10.2020р. у справі № 924/704/20 набрало законної сили 16.02.2021 року, що в контексті ст.653 ЦК України стало підставою для наслідку - припинення (відсутності) договірних відносин за договором оренди нерухомого військового майна № 28/2002/ГоловКЕУ від 07.02.2002р. щодо нежитлового приміщення на 1 поверсі 5-ти поверхового житлового будинку Інв. № 24/210, площею 155,8 кв. м, розташованого за адресою: м. Хмельницький, вул. Попова, 3.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами по справі на момент подання позову не існує договірних орендних правовідносин щодо нежитлового приміщення на 1 поверсі 5-ти поверхового житлового будинку Інв. № 24/210, площею 155,8 кв. м, розташованого за адресою: м. Хмельницький, вул. Попова, 3., що свідчить про можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні ним права користування (негаторний позов).

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2021 року позивач звернувся з вимогою до ФОП Дзюби В. І. звільнити займане приміщення, аналогічна вимога була надіслана і на адресу ФОП Назаревич С. М. 15.03.2021р.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном - нежитловим приміщенням в будівлі інв. №210 військового містечка №24, м. Хмельницький, вул. Попова,3, зобов`язавши ФОП Дзюбу В.І. звільнити вказану будівлю про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном - нежитловим приміщенням в будівлі інв. №210 військового містечка №24, м. Хмельницький, вул. Попова,3, зобов`язавши ФОП Назаревич С.М. звільнити вказану будівлю, обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів також відхиляє посилання відповідача в обґрунтування вимог апеляційної скарги на ряд наступних документів, що свідчать про сплату орендної плати, а саме: копія рахунку на оплату № 41 від 10 грудня 2020 року на суму 7703,82 грн.; копія квитанції про оплату від 29 грудня 2020 року на суму 4950 грн. 00 коп. року; копія квитанції про оплату від 29 грудня 2020 року на суму 2 754 грн. 00 коп. року; копія рахунку на оплату № 13 від 15 січня 2021 року; копія квитанції про оплату від 01 лютого 2021 року на суму 7773,16 грн.; копія рахунку на оплату № 54 від 10 лютого 2021 року на суму 7874,21 грн.; копія квитанції про оплату від 25 лютого 2021 року на суму 7874,21 грн.; копія квитанції про оплату від 17 березня 2021 року на суму 7874,21 грн.; копія квитанції про оплату від 30 квітня 2021 року на суму 7874,21 грн.; копія квитанції про оплату від 02 червня 2021 року на суму 7874,21 грн.; копія квитанції про оплату від 07 липня 2021 року на суму 7874,21 грн. (а.с.141-147), оскільки відповідно до ч.3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, ФОП Дзюба В.І. для суду апеляційної інстанції не навів та не підтвердив виняткових випадків в яких останній не мав можливості надати вищевказані платіжні документи до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому судом не приймаються.

Така правова позиція узгоджується з постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі №910/11152/19.

Суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.06.21р. у справі №924/336/21 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.06.21р. у справі №924/336/21 без змін.

2. Справу №924/336/21 повернути Господарському суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "04" листопада 2021 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.