про стягнення 39 948,83 грн.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД ДАКОТА» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОБІ» про стягнення 39 948,83 грн заборгованості (з яких 37 980,00 грн основного боргу, 530,83 грн 3% річних, 1438,00 грн інфляційних втрат), за поставлений товар за видатковими накладними №5905 від 26.11.2019 та № 821 від 13.03.2020, виконані роботи за актом №2660 від 31.10.2019.
У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн та долучив до матеріалів позовної заяви докази оплати юридичних послуг.
25.10.2021 позивач подав до суду заяву щодо винесення додаткового рішення, якою просить суд винести додаткове рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 500 грн.
26.10.2021 від представника позивача надійшла заява з доказами направлення засобами поштового зв`язку заяви щодо винесення додаткового рішення на адресу відповідача. Станом на час розгляду заяви, заперечення від відповідача до суду не надходили.
Частиною 3 ст. 221 ГПК України встановлено, що у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).
За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Щодо розміру заявлених судових витрат та факту їх понесення.
При зверненні до суду у даній справі позивачем повідомлено, що за звернення до суду із позовною заявою, позивач сплатив адвокатському об`єднанню «Майстер Права» гонорар у розмірі 4 500,00 грн.
У поданій заяві про стягнення судових витрат позивачем заявлено про покладення на відповідача 4 500,00 грн.
Судом встановлено, що представник позивача - Зудінов О.С. є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/1348 від 15.02.2018, копія якого долучена до матеріалів справи.
На підтвердження понесених ним судових витрат позивач долучив до матеріалів справи:
- копія довіреності №1 від 03.08.2020, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота», якою позивач уповноважив Зудінова О.С. представляти інтереси довірителя зокрема у господарських судах;
- копію договору № 0308-14/20 про надання правничої допомоги від 03.08.2020, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Майстер Права» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота», додатку № 1 від 04.06.2021 до договору №0308-1/20 про надання правничої допомоги від 03.08.2020, відповідно до якого адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу з питань стягнення заборгованості в судовому порядку з Товариства з обмежено відповідальністю «Собі» за неналежне виконання договору поставки у спрощений спосіб;
- копію акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 09.06.2021;
- копію платіжного доручення № 1950 від 09.06.2021 на суму 4500,00 грн;
За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем заперечень проти поданого клопотання, заяв про неспівмірність заявлених вимог або зменшення їх розміру, до суду подано не було.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
3. В решті заяви відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак