ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
10.11.2021 Справа № 905/2103/21
Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., розглянувши матеріали
заяви стягувача Фізичної особи-підприємця Сушина Сергія Володимировича, м. Нікополь, Дніпропетровська область
до боржника Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток», м. Добропілля, Донецька область
про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за договором постачання №714-21 за результатами спрощеної закупівлі №UA-2021-05-11-000792-b від 10.06.2021 у розмірі 127822,00грн,
Фізична особа-підприємець Сушин Сергій Володимирович, м. Нікополь, Дніпропетровська область, звернувся до Господарського суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток», м.Добропілля, Донецька область, заборгованості за договором постачання №714-21 за результатами спрощеної закупівлі №UA-2021-05-11-000792-b від 10.06.2021 у розмірі 127822,00грн. Крім того заявник просив стягнути з боржника витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн.
Керуючись ст.ст.11, 525, 526, 625 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4,20, ч.5 ст.29, ст.ст.147-151, 154-156, 159 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд видав судовий наказ від 10.11.2021 про стягнення з боржника на користь заявника заборгованості за договором постачання №714-21 за результатами спрощеної закупівлі №UA-2021-05-11-000792-b від 10.06.2021 у розмірі 127822,00грн; вказаним судовим наказом з боржника на користь заявника також стягнутий сплачений заявником при поданні заяви про видачу судового наказу судовий збір у розмірі 227,00грн.
Щодо видачі судового наказу в частині стягнення з Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток» на користь Фізичної особи-підприємця Сушина Сергія Володимировича витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн, суд зазначає таке.
За змістом ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано виключно за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості, за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за письмовими договорами, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Стягнення з боржника витрат на правову допомогу за укладеним між заявником та адвокатом договором про правову допомогу суперечить суті наказного провадження, оскільки сума витрат на правову допомогу не є неоспорюваною заборгованістю, водночас нормами процесуального закону не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, які відмінні від неоспорюваної заборгованості, що вбачається з такого.
Згідно з ч.ч.1,3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Разом з тим за приписами ч.5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.13 Господарського процесуального кодексу України).
Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приписів означених норм, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам ч.1 ст.13 Господарського процесуального кодексу України.
Аналіз норм Господарського процесуального кодексу України в сукупності дає підстави для висновку, що закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім сплаченого заявником судового збору при здійсненні судочинства в порядку наказному провадженні.
Вказане узгоджується з зокрема положеннями п.6 ч.1 ст.155 Господарського процесуального кодексу України в частині того, що витрати заявника зі сплати судового збору за суттю є безспірними витратими, фактично сплаченими заявником на час розгляду заяви про видачу судового наказу, на відміну від витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які в силу положень п.1 ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розподіляються при розгляді справ за правилами позовного провадження незалежно від їх фактичної сплати на момент розподілу, а понесення цих втрат доводиться заявником відповідними доказами на засадах змагальності.
Суд в свою чергу при визначенні суми відшкодування має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи, що є неможливим при здійсненні судочинства в порядку наказному провадженні, оскільки під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Наведене зумовлює висновок суду, що заявлена вимога про стягнення з Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.
Згідно з п.3 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток», м.Добропілля, Донецька область, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн.
Керуючись п.3 ч.1 ст.152, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд
Відмовити Фізичній особі-підприємцю Сушину Сергію Володимировичу, м. Нікополь, Дніпропетровська область, у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток», м.Добропілля, Донецька область, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.11.2021.

Суддя К.І. Аксьонова