ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" листопада 2021 р. Справа № 911/2487/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бінотел", 02081, місто Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д

до Фізичної особи-підприємця Скрипки Людмили Юріївни, АДРЕСА_1

про стягнення 17 121,42 грн за повернутий товар згідно договору купівлі-продажу від 20.11.2018

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бінотел" звернулось до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Скрипки Людмили Юріївни про стягнення 17 121,42 грн, з яких 14 040,00 грн основний борг, 1 033,96 грн 3% річних та 2 047,46 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов`язку з повернення коштів за поставлений неякісний згідно договору купівлі-продажу від 20.11.2018 товар.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, керуючись вищевказаними статтями, ухвалою Господарського суду Київської області від 30.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено строк відповідачу для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, відзиву на позовну заяву.

З метою повідомлення відповідача про розгляд судом справи № 911/2487/21 ухвала господарського суду від 30.08.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (трек-номер 629) на адресу місцезнаходження відповідача, та яка співпадає з місцезнаходженням відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, протягом тривалого часу, ні поштового повернення, ні рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу суду не надходило. З метою з`ясування інформації щодо отримання/не отримання ФОП Скрипкою Л.Ю. поштового відправлення за трек-номером 629, судом зроблено витяг з веб-сайту Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/) та встановлено, що станом на 11.09.2021 відправлення № 629 знаходиться у точці видачі/доставки: 08289 смт Гостомель України. Крім того, з витягу вбачається, що поштове відправлення постійно перенаправляється до іншого поштового відділення: за місцем обслуговування (роздруківка витягу з веб-сайту Укрпошта та список згрупованих поштових відправлень Господарського суду Київської області долучено до матеріалів справи).

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов та інших документів до суду не надав.

Згідно із частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд зауважує, що відповідно до частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

30 вересня 2021 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній повідомив, що відповідачем було повернуто суму основного боргу 14 040,00 грн, разом з тим вимоги про стягнення суми 3% річних та інфляційних позивач підтримав та просив задовольнити позов в цій частині.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

20 листопада 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Скрипкою Людмилою Юріївною (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бінотел" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу товарів, відповідно до якого продавець зобов`язався передати товар спортивну екіпіровку, згідно з узгодженими з покупцем макетами та зазначену в специфікації, яка є невід`ємним додатком цього договору у власність покупцю, а покупець зобов`язався прийняти вказаний товар та сплатити за нього кошти (пункт 1.1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що у разі продажу неякісного товару продавець зобов`язаний повернути кошти в семиденний строк з моменту звернення.

Загальна ціна товару, що продається за цим договором складає 14 040,00 грн (пункт 4.1 Договору).

Як визначено пунктом 5.1.2 Договору у разі недопоставки товару або поставки товару неналежної якості, продавець зобов`язаний на вимогу покупця до поставити товар або повернути кошти у 5-ти денний строк після одержання вимоги.

Відповідно, до прав покупця належить вимагати від продавця передачу товару відповідно до умов договору у належній кількості, асортименті та якості (пункт 5.4.1 Договору).

Даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до виконання сторонами зобов`язань по даному договору, але не пізніше ніж до 31.12.2018 (пункт 8.1 Договору).

Згідно підписаної між сторонами специфікації до договору купівлі-продажу від 20.11.2018, відповідач зобов`язався передати позивачу товар: футболки, розмір S у кількості 2 шт. на суму 1 560,00 грн; футболки, розмір M у кількості 13 шт. на суму 10 140,00 грн; футболки, розмір L у кількості 3 шт. на суму 2 340,00 грн. Загальна вартість 14 040,00 грн.

Відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату № 1911-2 від 19.11.2018 на суму 14 040,00 грн.

На виконання умов договору позивач оплатив виставлений відповідачем рахунок у сумі 14 040,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 27.11.2018, копія якого залучена до матеріалів справи.

Як зазначає позивач, після отримання товару, ним було виявлено неякісність товару (істотні порушення якості товару, які неможливо усунути), про що було негайно повідомлено відповідача в телефонному режимі.

16 лютого 2019 позивач звернувся до відповідача із заявою № 26/02-2019/01 про повернення грошових коштів у розмірі 14 040,00 грн, які були сплачені на рахунок відповідача згідно платіжного доручення № від 27.11.2018.

Позивач в позовній заяві зазначає, що неякісний товар було повернуто відповідачу, та стверджує, що товар був отриманий відповідачем, але кошти останній не повернув.

Позивач повторно звертався до відповідача із заявою № 152 від 15.07.2021 про повернення грошових коштів за повернутий неякісний товар, однак відповідач заборгованість не повернув, вмотивованої відповіді не надав, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина друга статті 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У статті 673 Цивільного кодексу України визначено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Правові наслідки передання товару неналежної якості, передбачені у статті 678 Цивільного кодексу України, згідно з частиною другою якої, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

З положень статті 680 Цивільного кодексу України витікає, що у зв`язку з недоліками товару покупець набуває право пред`явити вимогу продавцеві.

Таким чином, законодавством прямо визначено, які саме права набув позивач у зв`язку з поставкою товару неналежної якості та які саме дії мав вчинити на їх захист.

Як вбачається з матеріалів справи, покупець просив повернути кошти сплачені за повернутий у зв`язку із неналежною якістю товар. Однак доказів на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять, доказів повернення позивачем неякісного товару та доказів направлення вимоги про повернення грошових коштів позивач не надав.

При цьому, суд враховує, що відповідачем не заперечується факт неотримання товару.

Разом з тим, після подання позовної заяви позивачем до суду (19.08.2021 штамп Укрпошти), від останнього надійшло клопотання, в якому повідомлено суд, що відповідачем у справі було сплачено (повернуто) 14 040,00 грн на користь позивача. На підтвердження вказаного до клопотання долучено меморіальний ордер № 264 від 13.09.2021 з призначенням платежу: "повернення коштів згідно листа №1911-2 від 09.11.2018".

Наведені обставини відповідачем не заперечено.

Відповідно до пунку 2 частини другої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина третя статті 231 Господарського процесуального кодексу України).

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача за договором купівлі-продажу товарів від 20.11.2018 у розмірі 14 040,00 грн спростовано, оскільки, відповідачем сплачено заборгованість, тому суд закриває провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості (повернення коштів) у розмірі 14 040,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Окрім наведеного, у зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань з повернення коштів, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 1 033,96 грн та втрати від інфляції в розмірі 2 047,46 грн нараховані за період з 04.03.2019 по 16.08.2021. При цьому початок строку для нарахування позивач визначив - 04.03.2019, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень - нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) у межах області та між обласними центрами України становлять Д+3, та враховуючи вихідні дні (02.03.2019 субота, 03.03.2019 - неділя), заява, надіслана позивачем відповідачу про повернення коштів від 26.02.2019 повинна була бути отримана відповідачем 04.03.2019.

З огляду на викладене, суд зазначає наступне.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як обумовлено умовами договору, у разі продажу неякісного товару продавець зобов`язаний повернути кошти після одержання вимоги.

Однак, матеріали справи не містять доказів надсилання ТОВ "Бінотел" на адресу ФОП Скрипки Л.Ю. вимоги про повернення коштів від 26.02.2019 .

За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 74 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 76-78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач зазначає, що в лютому 2019 року направив відповідачу заяву про повернення коштів від 26.02.2019 вих. № 26/02-2019/01.

Матеріали справи містять лише копію заяви про повернення коштів від 26.02.2019 вих. № 26/02-2019/01. Докази її направлення відсутні.

Також позивач зазначає, що 15.07.2021 повторно звертався до відповідача із заявою про повернення коштів вих. № 152 та стверджує, що відповідачем було отримано заяву 20.07.2021, посилаючись на витяг із сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" про відстеження відправлення за трек-номером 002.

Разом з тим, в даному випадку, до доказів направлення такої заяви суд ставиться критично, оскільки з фіскального чеку від 15.07.2021, накладної та витягу з відстеження направлення, доданих до заяви, неможливо встановити предмет надсилання відповідачу.

Отже, встановити чи отримував відповідач заяви позивача з вимогами про повернення коштів, суд позбавлений можливості.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення вказаної статті, а також наявність в матеріалах справи доказів повернення відповідачем коштів в розмірі 14 040,00 грн (меморіальний ордер від 13.09.2021) після звернення позивача з даною позовною заявою до суду (19.08.2021), яка містить докази її надіслання на адресу відповідача (опис вкладення у цінний лист від 19.08.2021) є більш вірогідними доказами належного звернення кредитора до боржника з вимагами про повернення сплаченої за товар грошової суми на підставі частини другої статті 678 Цивільного кодексу України, аніж наявність заяв про вимогу повернути кошти (від 26.02.2019 та 15.07.2021) без належних доказів їх надіслання.

З огляду на викладене, позивачем не доведено належними доказами, що саме з 04.03.2019 у відповідача виникло зобов`язання з повернення грошової суми.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 1 033,96 грн та втрати від інфляції в розмірі 2 047,46 грн за визначений позивачем період. Відповідно в цій частині вимог слід відмовити у позові.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 130 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина дев`ята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки сплата боргу в розмірі 14 040,00 грн відбулася після пред`явлення позову до суду, а спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, зокрема, порушення відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів, суд вважає судовий збір в цій частині покласти на відповідача. В частині відмови в задоволенні решти позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення 14 040,00 грн основного боргу.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Скрипки Людмили Юріївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бінотел" (02081, місто Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д, код 38021032) 1 861 (одну тисячу вісімсот шістдесят одну) грн 46 коп. судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення складено та підписано: 11.11.2021