ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" листопада 2021 р.

м. Ужгород Справа № 907/637/21

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Керівника Берегівської окружної прокуратури в інтересах Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, вул.Швабська, 14 м.Ужгород,

до відповідача Державного підприємства "Берегівське лісове господарство", вул.Головна, 50а с.Яноші Берегівського району Закарпатської області,

про стягнення завданої шкоди,

Секретар судового засідання Штундер Д.Л.

За участю представників сторін:

від прокуратури Андрейчик А.М., посв. №059161 від 15.01.2021;

від позивача Данч Н.О., в порядку самопредставництва;

від відповідача не з`явився;

в с т а н о в и в:

Керівник Берегівської окружної прокуратури в інтересах Державної екологічної інспекції у Закарпатській області звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Берегівське лісове господарство" про стягнення 205 251,68 грн завданої шкоди за порушення лісового законодавства.

Ухвалою суду від 09.08.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання учасниками справи заяв по суті спору та призначено підготовче засідання.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання, участь представника у підготовчому засіданні не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив та не скористався наданим йому правом для подання відзиву на позов.

Ухвалою від 21.09.2021 господарський суд закрив підготовче провадження, призначив судовий розгляд справи по суті на 19.10.2021 р. на 12:00 год.

В судове засіданні 19.10.2021 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, з урахуванням цієї обставини як першої неявки в судове засідання для розгляду справи по суті та клопотання позивача розгляд справи відкладено.

В судове засідання 09.11.2021 відповідач також не з`явився, хоча вкотре належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання, заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав.

Згідно приписів п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Прокурор заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях по суті спору, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 09.11.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

І. Виклад позиції прокурора та позивача.

Прокурор у позовній заяві стверджує, що Берегівською окружною прокуратурою при вивченні матеріалів Державної екологічної інспекції в Закарпатській області щодо дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів на державному підприємстві «Берегівське лісове господарство» в період з 10.02.2020 по 17.02.2020 встановлено порушення норм Лісового кодексу України, виявлено шкоду природним ресурсам, що полягає у незаконній рубці дерев на суму 673309,12грн. Про виявлені порушення складено акт №046/06 від 20.02.2020 року. Після врегулювання спірних питань між Державної екологічної інспекції у Закарпатській області та Державним підприємством "Берегівське лісове господарство" частина нарахованих збитків визнана необґрунтованою в сумі 331475,23грн. Останнім було сплачено добровільно частину нарахованих збитків в сумі 136582,21грн. Але невідшкодованими на час звернення з цим позовом залишаються 205251,68грн. шкоди, які прокурор просить стягнути на користь держави на відповідні рахунки органів місцевого самоврядування.

В судовому засіданні прокурором обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави, оскільки тривалий час з лютого 2020 року інтереси держави залишаються незахищеними, які суд визнав достатніми.

Позивач, Державна екологічна інспекція у Закарпатській області, свої правові інтереси представила в суді через уповноваженого представника, позовні вимоги підтримала, вказавши, що розрахунки вартості шкоди і ціни позову здійснено Державною екологічною інспекцією в Закарпатській області у відповідності до методик (такс), затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісу» №665 від 23.07.2008 та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження санітарних правил в лісах України» № 55 від 27.07.1995 року. Обставини та підстави нарахування розміру шкоди були предметом дослідження у справі, що розглядалася Закарпатським окружним адміністративним судом, рішення від 01.0.2020 у справі №260/521/20, яким задоволено позов ДП «Берегівське лісове господарство» до Державної екологічної інспекції в Закарпатській області та визнано протиправним і скасовано пункт 3 припису Державної екологічної інспекції 3акарпатської області № 047/06 від 21.02.2020, у зв`язку з чим сума збитків в розмірі 331 475,23 грн. вважається необґрунтованою. В іншій частині припис Державної екологічної інспекції 3акарпатської області № 047/06 від 21.02.2020 не оскаржувався, рішення набрало законної сили. Позивач просить позов задовольнити.

II. Виклад позиції відповідача.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк, відтак суд, керуючись нормами-принципами та завданнями ГПК України, виходить з того, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, за правилами, визначеними нормою статті 165 ГПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Але, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті. Отже, суд виходить з того, що відповідач свідомо не надавши відзиву на позов, не заперечує проти дійсності обставин, що викладені у позовній заяві та підтверджені відповідними доказами, а також не заперечує проти правових підстав, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

ІІІ Мотивувальна частина рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що Державне підприємство «Берегівське лісогосподарство» є землекористувачем на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЗК №002481 на загальну площу 437,0 га, Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЗК №002480 на за загальну площу 5979,9 га, Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЗК № 001397 на загальну площу 24,0 га.

Державною екологічною інспекцією в Закарпатській області здійснено перевірку відповідача як землекористувача щодо дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів у період з 10.02.2020 по 17.02.2020 року. Перевіркою встановлено порушення норм Лісового кодексу України, виявлено шкоду природним ресурсам, що полягає у незаконній рубці дерев.

Про виявлені порушення складено акт №046/06 від 20.02.2020 року (а.с. 26-47).

Позивачем здійснено розрахунки розміру шкоди від незаконної рубки дерев (а.с. 48-50) та пред`явлено вимогу у формі претензії від 03.03.2020 (а.с. 51) про відшкодування шкоди на суму 468057,44грн.

Після врегулювання спірних питань між Державної екологічної інспекції у Закарпатській області та Державним підприємством "Берегівське лісове господарство" останнім було сплачено добровільно частину нарахованих збитків в сумі 136 582,21грн. Але частина шкоди є невідшкодованою на час звернення з цим позовом в сумі 205251,68грн. шкоди.

Відповідач не заявив заперечень щодо позовних вимог.

Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 28.04.2020 №120, Державна екологічна інспекція у Закарпатській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України завданням якої, є реалізації повноважень Держекоінспекції у межах Закарпатської області. Згідно виписки з ЄДРЮОФОПГФ (а.с. 73) здійснює державне управління загального характеру.

Неналежне виконання позивачем своїх обов`язків із захисту інтересів держави слугували підставою для звернення прокурора з цим позовом в інтересах держави аби інтереси держави були належно захищені.

Норми права, що підлягають застосуванню.

Частинами 1-3 статті 1 Лісового кодексу України встановлено, що ліс - тип природних комплексів (екосистема), в якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані в своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються приписами Земельного кодексу, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (ч.2 ст. 3 ЗК України).

Відповідно до статей 16 та 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. В постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.

Охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Статтею 63, п.5 статті 64 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Згідно частин 1 та 5 статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Охорону і захист лісів на території України здійснюють зокрема лісова охорона постійних лісокористувачів і власників лісів (стаття 89 Лісового кодексу України).

Статтею 93 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є забезпечення реалізації державної політики в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до положень статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 105 ЛК України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Положеннями статті 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, в розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Права і обов`язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов`язання.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено в статті 1166 ЦК України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1) неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду зокрема підстав невиконання завдавачем шкоди покладених на нього обов`язків; 2) наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) вина особи, що завдала шкоду.

З огляду на наведене, предметом доказування в даній справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях або бездіяльності (діях або бездіяльності його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

За змістом статей 19, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України встановлено, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу. Забезпечення охорони та захисту лісів серед інших покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу положень п.1 частини 2 статті 19, п.5 статті 64, частин 1 та 5 статті 86, п.5 частини 2 статті 105 та статті 107 Лісового кодексу України лісові господарства як постійні лісокористувачі мають нести відповідальність за порушення вимог ведення лісового господарства зокрема незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій йому території.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював пошкодження дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок пошкодження дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає в протиправній бездіяльності в вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №920/1106/17, від 20.12.2018 у справі №924/12/18, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16 та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17.

В даному випадку, факт порушення законодавства зафіксований в Акті складеному за результатами проведення заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №047/06.

При цьому вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника, а тому саме відповідач повинен довести, що шкоду завдано не з його вини, або ж у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12.09.2019 у справі №908/1092/18, від 12.11.2019 у справі №914/2436/18.

Водночас суд звертає увагу на те, що відповідно до Порядку організації та проведення перевірок суб`єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008 року, акт перевірки це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства та його дотримання, а відтак, зазначений акт слід розцінювати як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок незаконної вирубки дерев, виконано згідно з Таксами, затвердженими постановою КМУ від 23.07.2008 №665, який не заперечено відповідачем.

Враховуючи, що належними та допустимими доказами (наявними в матеріалах справи) підтверджується склад цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача, яка виражається в неналежному виконанні своїх обов`язків щодо охорони та захисту лісу; розмір шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу, обрахований відповідно до чинних Такс, затверджених постановою КМУ від 23.07.2008 №665; безпосередній причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, оскільки шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; а також вина відповідача, що полягає в протиправній бездіяльності та не перешкоджанні його посадовими особами пошкодженню лісу, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги прокуратури в інтересах держави підлягають задоволенню повністю.

IV. Розподіл судових витрат:

Згідно платіжного доручення №795 від 12.07.2021 прокурором при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3078,78 грн.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, не заявлено.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов у цій справі задоволено повністю, отже на відповідача судовий збір покладається повністю.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Берегівське лісове господарство" (90233, с. Яноші, Берегівський район, вул. Головна, 50-А, Закарпатська область, ) відшкодування завданої шкоди державі за порушення законодавства на в сумі 205 251,68 (двісті п`ять тисяч двісті п`ятдесят одна гривень 68 копійок) користь держави на такі рахунки:

- отримувач ГУК у Закарпатській області/Берегівська міська тг/24062100/рахунок UA0007491; у Казначействі України (ел.адм.подат.); код отримувача за ; код бюджетної класифікації 24062100 - в сумі 204 296,18 грн. (двісті чотири тисячі двісті дев`яносто шість гривень 18 копійок);

- отримувач ГУК у Закарпатській області /Великобийганська сільска тг/24062100/рахунок UA0007389; у Казначействі України (ел.адм.подат.); код отримувача за ; код бюджетної класифікації 24062100 в сумі 955,50 грн. (дев`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 50 копійок).

3. Судові витрати покласти на відповідача.

4. Стягнути з Державного підприємства "Берегівське лісове господарство" (90233, с.Яноші, Берегівський район, вул. Головна, 50-А, Закарпатська область, ) на користь Закарпатської обласної прокуратури (88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а, ) суму 3 078,78грн. (три тисячі сімдесят вісім гривень 78 копійок) у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 10.11.2021.

Суддя П.Д. Пригуза