ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3458/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, )
до Малого приватного підприємства "Родник" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 137, кв. 5, )
про стягнення 76669, 47 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківводоканал" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Малого приватного підприємства "Родник" про стягнення заборгованості за Договором № 106/3-ПД/09 від 12.03.2009 про відшкодування витрат балансоутримувача за орендованим нерухомим майном та надання комунальних послуг орендарю у розмірі 76669, 47 грн., з яких: основний борг у розмірі 61948, 80 грн., пеня у розмірі 7903, 10 грн., 3 % річних у розмірі 1759, 53 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5058, 04 грн. Також, позивачем заявлено до стягнення витрати зі сплати судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 2270, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.09.2021 прийнято до розгляду позовну заяву Комунального підприємства "Харківводоканал". Розгляд справи № 922/3458/21 вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу у строк протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження запропоновано надати суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Відповідно до ч. 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, відповідно до статті 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою суду від 01.09.2021, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до статті 252 ГПК України.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 статті 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 ГПК України. Разом з цим, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 01.09.2021, була направлена на адресу відповідача 61013, м. Харків, вул. Шевченка, 137, кв. 5, яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду 12.10.2021 з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно із ч. 1 статті 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Так, процесуальні документи у цій справі (ухвала суду про відкриття провадження у справі) направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ч. 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.03.2009 між Комунальним підприємством каналізаційного господарства "Харківочисткомунвод" правонаступником якого є Комунальне підприємство "Харківводоканал" (позивач у справі, далі по тексту - Балансоутримувач) та Малим приватним підприємством "Родник" (відповідач у справі, далі по тексту - орендар) укладено договір про відшкодування витрат Балансоутримувача за орендованим нерухомим майном та наданням комунальних послуг орендарю №106/3-ПД/09 (далі - Договір від 12.03.2009 №106/3-ПД/09).

Відповідно до п.1.1 Договору від 12.03.2009 №106/3-ПД/09, Балансоутримувач надає в користування орендарю будівлі та прибудинкову територію, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Моісеївська, 32 (далі - будівля), а Орендар відшкодовує Балансоутримувачу понесені при цьому витрати.

Згідно з пунктом 1.2. Договору від 12.03.2009 №106/3-ПД/09, Орендар користується приміщеннями загальною площею 236,5 кв.м в тому числі:

- за договором оренди нежилого приміщення №3721 від 03 листопада 2008 р. загальною площею 99,2 кв.м, експертною вартістю станом на 28.10.2008 - 186 700 (сто вісімдесят шість тисяч сімсот) гривень 00 копійок;

- за договором оренди нежилого приміщення №3790 від 12 березня 2009р. загальною площею 64,4 кв.м експертною вартістю станом на 23.09.2008р. - 108 900 (сто вісім тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок;

- за договором оренди нежилого приміщення №3791 від 12 березня 2009 р. загальною площею 64,4 кв.м експертною вартістю станом на 23.09.2008 - 123 000 (сто двадцять три тисячі) гривень 00 копійок;

у відповідності з Планами розміщеннями приміщень (Додаток №1, Додаток №2), які є невід`ємними частинами цього Договору.

Додатковою угодою від 02.02.2012 до Договору від 12.03.2009 №106/3-ПД/09, сторони внесли зміни до преамбули вказаного договору, абзац 2 пункту 1.2 у розділі 1 "Предмет договору" викладено в новій редакції: "- за договором оренди нежилого приміщення №4778 від 25.01.12р. загальною площею 99,2 кв.м, експертною вартістю станом на 20.12.2011р. - 198 400,00грн. (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста грн. 00 коп).

Отже, після підписання вищевказаної додаткової угоди, Орендар зобов`язаний відшкодовувати витрати балансотримувача не за договором №3721 від 03 листопада 2008 р., а за договором №4778 від 25 січня 2012 року.

Відповідно до п.2.2.4 Договору від 12.03.2009 №106/3-ПД/09, Орендар зобов`язується зокрема, не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату відповідно до Договору на розрахунковий рахунок Балансоутримувача зазначений в розділі 6 цього Договору, по рахункам Балансоутримувача, у відповідності з Розрахунком комунальних платежів та сум відшкодування витрат (Додаток 3), який є невід`ємною частиною цього Договору. Розмір плати визначається розрахунком щомісячних платежів.

Відповідно до Додатку №3 до Договору від 12.03.2009 №106/3-ПД/09 до розрахунку комунальних платежів та суми відшкодування витрат орендованих приміщень по вул. Моісеївській, 32 орендарем МПП "Родник" включено, в тому числі, відшкодування земельного податку за користування земельною ділянкою площа якої складає 769 кв.м.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за Договором від 12.03.2009 №106/3-ПД/09 в частині відшкодування позивачу витрат на утримання орендованим майном виконував не належним чином, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 61948,80 грн., з яких плата: за березень 2020 у розмірі 5273,57 грн., за квітень 2020 у розмірі 6671,14 грн., за травень 2020 у розмірі 7763,69 грн., за червень 2020 у розмірі 8234,57 грн.; за вересень 2020 у розмірі 8153,27 грн., за жовтень 2020 у розмірі 8117,38 грн.; за листопад 2020 у розмірі 7786,22 грн.; за грудень 2020 у розмірі 5564,22 грн.; за січень 2021 у розмірі 4384,74 грн.

Позивачем у зв`язку із простроченням відповідачем оплати, нараховано пеню у розмірі 7903,10 грн. за період з 16.04.2020 по 19.08.2021, 3% річних у розмірі 1759,53 грн. та інфляційні у розмірі 5 058,04 грн., що також нараховані за період з 16.04.2020 по 19.08.2021.

Відповідач правом на висловлення свої позиції у справі не скористався, відзив на позов не надав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності дост.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем, у встановленому законом порядку, позовні вимоги позивача не спростовано.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги порушення відповідачем умов договору від 12.03.2009 №106/3-ПД/09 в частині оплати витрат балансоутримувача по орендованому майну своєчасно та у повному обсязі, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання свого зобов`язання за вказаним договором щодо оплати витрат балансоутримувача на утримання майна у розмірі 61 948,80 грн., а також, те, що відповідач позовні вимоги не спростував та доказів оплати зазначених витрат до суду не надав, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 7903,10 грн. за період з 16.04.2020 по 19.08.2021, 3% річних у розмірі 1759,53 грн. та інфляційні у розмірі 5 058,04 грн., що також нараховані за період з 16.04.2020 по 19.08.2021.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Так, з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині своєчасної оплати витрат за утримання орендованого майна не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

При цьому невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна оплата відповідачем товару поставленого позивачем) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.2.2.5 Договору від 12.03.2009 №106/3-ПД/09, орендар зобов`язується у випадку несвоєчасного внесення оплати, сплачувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України від несплаченої суми наданих послуг, за кожний день прострочки платежу.

За приписом статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

Сторонами у договорі період нарахування пені не збільшено, отже й нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, що не враховано позивачем при нарахуванні пені та нараховано пеню за період з 16.04.2020 по 19.08.2021.

У п. 1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14, господарським судам роз`яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Крім того, у п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин, перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, приймаючи до уваги те, що нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, судом встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими в сумі 3682,17 грн. Щодо решти частини позовних вимог у сумі 4220,93 грн. позовні вимоги є безпідставними, а тому суд в частині позовних вимог щодо стягнення цієї суми пені відмовляє.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 1759,53 грн. та інфляційних втрат у сумі 5058,04 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керуючись ст. 129 ГПК України, відповідно до якої витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, а отже судовий збір в розмірі 2270,00 грн покласти пропорційно на сторони, а саме на позивача покладається судовий збір у розмірі 124,97 грн, а на відповідача покладається судовий збір у розмірі 2145,03 грн.

На підставі ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 509, 525, 526, 611, 612, 623-629, 762 Цивільного кодексу України; та керуючись ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково у розмірі 72448,54 грн.

Стягнути з Малого приватного підприємства "Родник" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 137, кв. 5, ) на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, ) кошти в розмірі 76 669,47 грн, з яких: 61948,80 грн. - основної заборгованості з відшкодування витрат Балансоутримувача за орендним нерухомим майном та надання комунальних послуг орендарю за Договором від 12.09.2009 № 106/3-ПД/09, 3682,17 грн. - пеня, 1759,53 грн. - 3% річних, 5058,04 грн. - інфляційні втрати. та судовий збір у розмірі 2145,03 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Врешті частині позовних вимог у розмірі 4220,93 грн пені - у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Комунальне підприємство "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, ).

Відповідач: Мале приватне підприємство "Родник" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 137, кв. 5, ).

Повне рішення складено "01" листопада 2021 р.

Суддя О.В. Смірнова