РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2021Справа № 910/12573/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участю секретаря судового засідання Ярошевської І.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позовну заяву Приватного підприємства «Прикарпатський експрес», Івано-Франківська обл., м. Коломия

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбівей Україна», м. Київ

про стягнення 283 655,48 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Прикарпатський експрес» (далі - ПП «Прикарпатський експрес»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбівей Україна» (далі - ТзОВ «Комбівей Україна»/відповідач) про стягнення 283 655,48 грн, у тому числі: 233 070,50 грн - основного боргу, 34 412,08 грн - інфляційних втрат та 16 172,90 грн - 3% річних у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором про продаж проїзних документів (квитків) №ПРВ-160/25-06/18 від 25.06.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.08.2021 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 06.09.2021.

06.09.2021 суд відклав підготовче засідання на 04.10.2021 у зв`язку з неявкою представників сторін.

04.10.2021 у підготовче засідання представники сторін вдруге не з`явилися, внаслідок чого закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 01.11.2021.

01.11.2021 у судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому, як вбачається з прохальної частини позовної заяви, ПП «Прикарпатський експрес» просило суд здійснювати розгляд справи у відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання втретє не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.06.2018 між Приватним підприємством «Прикарпатський експрес» (далі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комбівей Україна» (далі - посередник) укладено договір про продаж проїзних документів (квитків) №ПРВ-160/25-06/18, відповідно до якого посередник зобов`язався за винагороду, в порядку та на умовах, визначених цим договором, надавати послуги з продажу юридичним та фізичним особам проїзних документів (квитків) на внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та багажу перевізником, а перевізник зобов`язується надати інформацію посереднику щодо розміру його винагороди, вартості проїзних документів (квитків), маршрутів перевезення, типу рейсу, кількість місць, що належать до продажу, умови повернення вартості проїзних документів (квитків) та іншу інформацію, необхідну посереднику для здійснення ним своїх зобов`язань.

Згідно з умовами п. 3.1 договору загальна вартість послуг за цим договором становить 20% від вартості проїзного документу (квитка) встановленої перевізником в додатках до договору.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що винагорода посередника визначається як різниця між загальною вартістю послуг, передбачених п. 3 договору і винагородою субпосередника/субпосередників за наявності субпосередницьких договорів.

Відповідно до п. 3.3. договору кошти, що надходять на розрахункові рахунки посередника та його субпосередників, в розмірі вартості проїзного документу (квитка), встановленому перевізником в додатках до договору, належить перевізнику, є транзитними для посередника та його субпосередників і підлягають перерахуванню на розрахунковий рахунок перевізника, вказаний в договорі, протягом 3 банківських днів з моменту отримання посередником підписаного з боку перевізника акту (звіту) приймання-передачі наданих послуг, за вирахуванням загальної посередницької винагороди.

Грошові кошти в розмірі, визначеному п. 3.3. договору, підлягають перерахуванню перевізнику за місяць, в якому відбулося фактичне надання послуг з перевезення пасажирам перевізником (п. 3.5. договору).

У відповідності до п. 3.7. та п. 3.8. договору протягом 10 робочих днів, наступних за звітним календарним місяцем, посередник направляє перевізнику акт (звіт) приймання-передачі наданих послуг за фактичне надання послуг з перевезення пасажирам перевізником за звітний місяць. За наявності зауважень до акту (звіту) приймання-передачі наданих послуг, перевізник викладає їх в письмовій формі і направляє посереднику на адресу листування. У випадку відсутності письмових зауважень до акту (звіту) приймання-передачі наданих послуг і неповернення підписаного акту (звіту) приймання-передачі наданих послуг після його відправлення протягом 10 календарних днів, акт (звіт) вважається узгодженим і підписаним сторонами.

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом одного календарного року. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про свій намір щодо його розірвання, договір вважається автоматично пролонгованим на тих самих умовах на кожний наступний календарний рік. Кількість пролонгацій цього договору необмежена (п. 8.3. та п. 8.4. договору).

В п. 8.6. договору сторони погодили, що документи, які відправлені сторонами засобами електронного зв`язку (факс, електронна пошта тощо) містять факсимільне відтворення підпису (механічне, електронне або інше копіювання підпису, електронний підпис або інший аналог власноручного підпису) уповноваженої особи, зразок якої наведено в цьому або в окремому договорі мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами, породжують права та обов`язки для сторін за умови відправлення їх на офіційні електронні засоби зв`язку, зазначені в цьому договорі та зворотного підтвердження їх отримання.

У період з серпня 2018 року по серпень 2019 року включно відповідачем здійснювався продаж проїзних документів (квитків) на рейси, які виконувалися позивачем.

Загальна сума, яка підлягає перерахуванню відповідачем на користь позивача за цей період за реалізовані проїзні документи (квитки) складає 233 070,50 грн, що підтверджується підписаними між сторонами актами (звітами) приймання-передачі наданих послуг та реєстрами реалізованих проїзних документів.

Проте, відповідач свої зобов`язання за договором про продаж проїзних документів (квитків) не виконав, грошові кошти, які підлягали перерахуванню позивачу згідно умов цього договору, не перерахував, внаслідок чого у ТзОВ «Комбівей Україна» утворилась заборгованість у розмірі 233 070,50 грн.

Отже, у зв`язку із неналежним виконанням ТзОВ «Комбівей Україна» зобов`язань за договором про продаж проїзних документів (квитків) №ПРВ-160/25-06/18, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення заборгованості у розмірі 233 070,50 грн, 3% річних в сумі 16 172,90 грн та інфляційних втрат у розмірі 34 412,08 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 295 Господарського кодексу України (далі - ГК України) комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє.

За агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок (ч. 1 ст. 297 ГК України).

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено, що 25.06.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір про продаж проїзних документів (квитків) №ПРВ-160/25-06/18, відповідно до якого у період з серпня 2018 року по серпень 2019 року включно, відповідач, як посередник, здійснював продаж проїзних документів (квитків) на рейси, які виконувались позивачем.

Так, згідно з підписаними між сторонами актами (звітами) приймання-передачі наданих послуг за наведений вище період, відповідач зобов`язаний був перерахувати на рахунок позивача грошові кошти за реалізовані квитки у розмірі 233 070,50 грн.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 3.3. договору кошти, що надходять на розрахункові рахунки посередника та його субпосередників, в розмірі вартості проїзного документу (квитка), встановленому перевізником в додатках до договору, належить перевізнику, є транзитними для посередника та його субпосередників і підлягають перерахуванню на розрахунковий рахунок перевізника, вказаний в договорі, протягом 3 банківських днів з моменту отримання посередником підписаного з боку перевізника акту (звіту) приймання-передачі наданих послуг, за вирахуванням загальної посередницької винагороди.

Отже, судом встановлено, що в порушення умов договору про продаж проїзних документів (квитків) відповідач після підписання актів (звітів) приймання-передачі наданих послуг не перерахував грошові кошти за реалізовані квитки, на підтвердження зворотного ТзОВ «Комбівей Україна» не надано суду будь-яких інших доказів.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо перерахування грошових коштів за реалізовані проїзні документи (квитки), суд дійшов висновку, що ТзОВ «Комбівей Україна» порушило умови договору про продаж проїзних документів (квитків) №ПРВ-160/25-06/18 та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 233 070,50 грн.

Крім того, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про продаж проїзних документів (квитків), позивач нараховує на суму боргу 3% річних у розмірі 16 172,90 грн та інфляційні втрати в сумі 34 412,08 грн за період з 21.09.2018 по 06.07.2021.

Так, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що позивачем допущено арифметичну помилку при їх розрахунку, проте, заявлені суми 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки їх розмір не перевищує суми, обчислені судом.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з позовних матеріалів позивачем заявлено до стягнення 30 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Зокрема, на підтвердження понесення цих витрат, позивачем надано: договір доручення на ведення справ в державних органах, органах місцевого самоврядування, слідчих та судових органах від 14.06.2021, укладений між адвокатом Атаманюком В.М. та ПП «Прикарпатський експрес», акт виконаних робіт від 30.07.2021 за договором від 14.06.2021, відповідно до якого адвокатом надано послуги на загальну суму 30 000,00 грн: консультації - 6 годин, зібрання доказів - 3 години, вивчення судової практики та законодавства - 6 годин, складання позовної заяви - 15 годин; всього витрачено 30 робочих годин, вартість однієї робочої години 1 000,00 грн.

Відповідно до п. 4 договору вартість послуг визначається в сумі 30 000,00 грн.

Отже, з наведеного вбачається, що позивачем надано суду докази витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають сплаті, в межах даної справи у розмірі 30 000,00 грн, що має наслідком задоволення цієї вимоги.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства «Прикарпатський експрес» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбівей Україна» (01011, місто Київ, вулиця Панаса Мирного, будинок 16/13 літера А; ідентифікаційний код 39683991) на користь Приватного підприємства «Прикарпатський експрес» (78200, Івано-Франківська область, місто Коломия, вулиця Майданського, будинок 12; ідентифікаційний код 35901313) 233 070 (двісті тридцять три тисячі сімдесят) грн 50 коп. - основного боргу, 16 172 (шістнадцять тисяч сто сімдесят дві) грн 90 коп. - 3% річних, 34 412 (тридцять чотири тисячі чотириста дванадцять) грн 08 коп. - інфляційних втрат, 30 000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу та 4 254 (чотири тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн 85 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 03.11.2021.

Суддя В.В. Бондарчук