ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р. Справа№ 916/3010/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

прокурора: Винник О.О. за посвідченням;

від позивача: не з`явився;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 (повний текст складено 04.03.2021)

у справі №916/3010/20 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації

до 1. Одеської обласної ради

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів:

1. Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області

2. Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області

про скасування рішення, визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся у Господарський суд Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації (далі - позивач) до Одеської обласної ради (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" (далі - відповідач 2), у якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Одеської обласної ради від 28.10.2011 №275-VI "Про надання товариству з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" у користування на умовах оренди водного об`єкта місцевого значення - Барабойське водосховище у Біляївському районі Одеської області" (далі - спірне рішення);

- визнати недійсним договір оренди водного об`єкта місцевого значення (Барабойське водосховище), укладений 01.11.2012 між Одеською обласною радою та ТОВ "Одесарибгосп", щодо оренди Барабойського водосховища, загальною площею 351,9 га, розташованого на території Мирненської сільської та Біляївської міської рад Біляївського району Одеської області (далі - договір);

- зобов`язати ТОВ "Одесарибгосп" звільнити водний об`єкт - Барабойське водосховище, загальною площею 351,9 га, розташований на території Мирненської сільської та Біляївської міської рад Біляївського району Одеської області та повернути його Одеській обласній державній адміністрації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Барабойське водосховище є водним об`єктом загальнодержавного значення, орендодавцем якого мав бути Кабінет Міністрів України та Одеська обласна державна адміністрація, але станом на час прийняття спірного рішення і укладання договору Кабінет Міністрів України не делегував повноваження щодо розпорядження цим водним об`єктом Одеській обласній раді, тому її рішення є незаконним і підлягає скасуванню, договір підлягає визнанню недійсним, а водний об`єкт підлягає поверненню позивачу.

Матеріали справи були передані з Господарського суду Одеської області за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач 1 посилався на те, що на час спірних правовідносин Барабойське водосховище було водним об`єктом місцевого значення, що встановлено судовими рішеннями у справі №15/06-10-164, отже, Одеська обласна рада мала право розпоряджатись цим водним об`єктом і втратила таке право лише з 01.07.2013, тому спірне рішення прийняте в межах наданій обласній раді повноважень і договір укладений з додержанням вимог чинного на той час законодавства. Також вважає необхідним дослідити питання наявності підстав представництва прокуратурою інтересів позивача у справі та вказує на пропуск позовної давності, оскільки позивач з 2013 року не звертався до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Під час розгляду справи Біляївська міська рада повідомила, що територіальну громаду села Мирне було приєднано до Біляївської територіальної громади з центром у місті Біляївка та припинено юридичну особу - Мирненську сільську раду, тому Біляївська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Мирненської сільської ради.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23 лютого 2021 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, перший заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки Барабойське водосховище розташоване на земельній ділянці, яка надана в постійне користування Дністровському міжрайонному управлінню водного господарства, тому є об`єктом державної власності і є водосховищем комплексного призначення, а згідно водогосподарського паспорту - є водним об`єктом загальнодержавного значення; Закон України "Про оренду державного та комунального майна" містив пряму заборонену передавати в оренду водосховища комплексного призначення; спірний договір також не був погоджений із землекористувачем та обласним управлінням водних ресурсів; незалежно від зазначеного у позові нормативно-правового обґрунтування повинен самостійно здійснити юридичну кваліфікацію спірних правовідносин і застосувати норми матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини; судові рішення у справі №15/06-10-164 не мають преюдиційного значення для даної справи, оскільки Одеська обласна державна адміністрація не була стороною вказаної справи, а пункт 18 Переліку річок та водойм, що віднесені до водних об`єктів місцевого значення, на який послався суд в постанові від 29.06.2010 у справі №15/06-10-164, стосується річки Барабой, а не Барабойського водосховища, і постанова прийнята до визначення у грудні 2010 року статусу водосховища.

Відповідачем 1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти доводів прокурора та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що правовий режим водних об`єктів визначається Водним кодексом України і Барабойське водосховище не підпадає під критерії, які необхідні для визнання його водним об`єктом загальнодержавного значення; лист Держводгоспу, на підставі якого внесені зміни до водогосподарського паспорту, не є нормативно-правовим актом та не може визначати статус водного об`єкту як місцевого чи загальнодержавного значення; на час спірних правовідносин у Одеської обласної ради були повноваження на розпорядження водним об`єктом місцевого значення шляхом передачі його в оренду ТОВ "Одесарибгосп" і лише з 01.07.2013 обласна рада втратила ці повноваження у зв`язку із внесенням змін до законодавства; позивач з 2013 року наділений повноваженнями щодо надання в оренду земельних ділянок під водними об`єктами місцевого значення та мав повноваження здійснювати державний контроль за збереженням і використанням державного майна, використанням земель, однак не вжив жодних заходів, як новий орендодавець, щодо внесення зміни до договору чи звернення до суду для визнання недійсний у зв`язку зі змінами законодавства; з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Одеське обласне управління водних ресурсів оскаржувало спірний договір у 2016 році (справи №916/579/16 та 815/2162/16) і вказане управління співпрацює з місцевими державними адміністраціями.

Сторони та треті особи були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, представників у судове засідання не направили, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, 11 липня 1995 року Дністровському управлінню зрошувальних систем с.Маяки Біляївського району Одеської області було видано Держаний акт на право постійного користування землею площею 760,9 гектарів для будівництва та експлуатації міжгосподарських мереж об`єктів та споруд водного господарства.

Згідно схеми землекористування, доданої до Державного акту, на вказаній земельній ділянці знаходиться водосховище.

У 2010 господарськими судами розглядалась справа №15/06-10-164 за позовом Одеської обласної ради до Дністровського міжрайонного управління водного господарства та Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесрибгосп" про визнання недійсними договорів та стягнення збитків в сумі 52508,25 грн.

При розгляді вказаної справи судами було встановлено, що 19 березня 2002 року між Дністровським управлінням зрошувальних систем та закритим акціонерним товариством "Одесарибгосп" був укладений договір оренди №6, згідно з розділом 1 якого Дністровське управління зрошувальних систем зобов`язалось надати у користування закритому акціонерному товариству "Одесарибгосп" для вирощування товарної риби Барабойське водосховище строком на 10 років, 01 серпня 2007 року ними був укладений договір про сумісну діяльність № 01/08, відповідно до якого сторони зобов`язалися шляхом спільних дій без об`єднання майна досягти наступних господарських цілей: забезпечення надійної експлуатації Барабойського водосховища, площею 380 га, розташованого на території Біляївського району між селами Широка Балка та Мирне.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.04.2010 (в редакції постанови Одеського апеляційного господарського суду від 29.06.2010, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.09.2010) визнано недійсними на майбутнє договір оренди від 19 березня 2002 року № 6 та договір про спільну діяльність від 01 серпня 2007 року №01/08.

Визнаючи недійсними вказані договори, суди виходили з того, що Барабойське водосховище є водним об`єктом місцевого значення і розташоване на території Одеської області, відповідно право розпорядження таким водним об`єктом належить Одеській обласній раді.

Державний комітет України по водному господарству у листі від 13.10.2010 за вих. №4867/9/11-10, адресованому Одеському облводгоспу, розглянувши лист стосовно передачі в оренду Барабойського водосховища, повідомив, що водосховище є частиною державної меліоративної мережі Нижньо-Дністровської зрошувальної системи, тому Комітет заперечує щодо передачі в оренду водосховища. Крім того, враховуючи що на 97-99% водосховище наповнюється з річки Дністер, яка віднесена до водних об`єктів загальнодержавного значення, Комітет вважає за доцільне внести зміни до водогосподарського паспорту та правил експлуатації водосховища в частині визначення типу водосховища з "руслове" на "наливне, руслове", а також статусу водосховища з "водного об`єкту місцевого значення" на "водний об`єкт загальнодержавного значення".

Супровідним листом від 14.10.2010 Одеський облводгосп направив копію вказаного листа Одеській обласній раді.

Листом від 01.11.2010 №37 Дністровське міжрайонне управління водного господарства повідомило, що єдиним джерелом поповнення водосховища є р.Дністер, водосховище здійснює внутрисистемне регулювання води, що подається, та відіграє роль передаточної ємності для зрошення площ другої черги Нижньо-Дністровської зрошувальної системи.

У грудні 2010 року Регіональний науковий центр з водних проблем "Фобіус", на замовлення ДП "Одеська об`єднана дирекція будівництва водогосподарських об`єктів", склав Корегування правил експлуатації водосховища комплексного призначення (водогосподарський паспорт і правила експлуатації Барабойського водосховища в Біляївському районі Одеської області) з терміном дії 12.2010-12.2015 (далі - водогосподарський паспорт).

Даний паспорт і правила експлуатації, як зазначено у вступі, є технічним документом, котрий засвідчує технічні параметри водного об`єкту і технічну умови його експлуатації безвідносно права користування та не свідчить право користування.

У розділі 1 водогосподарського паспорту зазначені, зокрема, наступні відомості: назва водойми - Барабойське водосховище; місце розташування греблі водосховища - Біляївський район Одеської області; назва зарегульованого водотоку - р.Барабой, Чорне море, р.Дністер; тип водосховища - наливний русловий; призначення водосховища - зрошення, риборозведення, рекреація; знаходиться у відособленому користуванні Дністровського міжрайонного управління водного господарства; категорія водних об`єктів - водний об`єкт загальнодержавного значення* (*на підставі листа Держводгоспу України від 13.10.2010 №4867/9/11-10).

У пункті 1.4 водогосподарського паспорту зазначено, що наповнення водосховища здійснюється з р.Дністер головною насосною станцією, яка розташована у с.Маяки, по Барабойському підвідному каналу.

Пунктом 2.2 водогосподарського паспорту визначено, що головними водокористувачами і водоспоживачами водосховища є зрошення, рибництво та рекреація.

Листом від 06.02.2011 Державний комітет України по водному господарству повідомив Одеському облводгоспу, що наказом Держжводгоспу від 03.06.1997 №41 "Про затвердження Переліку річок та водойм, що віднесені до водних об`єктів місцевого значення", не передбачено статусу наливних штучних об`єктів, їх статус (водний об`єкт загальнодержавного чи місцевого значення) встановлюється у водогосподарському паспорті, тому вважає за доцільне внести змінити до водогосподарського паспорту водосховища, змінивши його на "водний об`єкт загальнодержавного значення".

28 жовтня 2011 року Одеська обласна рада, керуючись пунктом 22 частини 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до статей 8-1, 47, 51 Водного кодексу України, розглянувши клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" щодо укладення договору оренди водного об`єкта місцевого значення - Барабойського водосховища у Біляївському районі, враховуючи довідку відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.06.2010 року у справі № 15/06-10-164, рішення Біляївської районної, Біляївської міської та Мирненської сільської рад щодо погодження правил загального водокористування Барабойським водосховищем, висновки і рекомендації постійних комісій обласної ради з питань екології, природокористування, запобігання надзвичайним ситуаціям та ліквідації їх наслідків та з питань бюджету, фінансово-економічної політики та банківської діяльності, вирішила:

1. Надати у користування на умовах оренди, терміном на 10 років, товариству з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" для риборозведення водний об`єкт місцевого значення - Барабойське водосховище, загальною площею 351,9 га, розташоване на території Біляївської міської та Мирненської сільської рад Біляївського району Одеської області.

2. Затвердити умови договору оренди зазначеного водного об`єкта місцевого значення, що додаються.

3. Встановити річну орендну плату за використання водного об`єкта місцевого значення у перший рік оренди у розмірі 45 000 (сорок п`ять тисяч) гривень.

4. Доручити постійній комісії обласної ради з питань бюджету, фінансово-економічної політики та банківської діяльності за результатами користування водним об`єктом у перший рік оренди визначити товариству з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" розмір орендної плати на подальший термін оренди із його затвердженням на сесії обласної ради.

5. Доручити голові обласної ради укласти із товариством з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" договір оренди водного об`єкта місцевого значення.

6. Доручити Одеському обласному виробничому управлінню по водному господарству та Державному управлінню охорони навколишнього природного середовища в Одеській області надати товариству з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" водогосподарський паспорт Барабойського водосховища, висновки про технічний стан Барабойського водосховища та технічні умови користування ним з метою риборозведення.

7. Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" під час експлуатації водного об`єкта дотримуватись умов та правил загального водокористування Барабойським водосховищем, погоджених із Біляївською міською, Мирненською сільською та Біляївською районною радами, і у місячний термін після укладення договору довести до відома населення умови загального водокористування.

8. Контроль за виконанням даного рішення покласти на постійну комісію обласної ради з питань екології, природокористування, запобігання надзвичайним ситуаціям та ліквідації їх наслідків і з питань бюджету, фінансово-економічної політики та банківської діяльності.

На підставі вказаного рішення 01 грудня 2011 року Одеською обласною радою, в особі голови обласної ради Пундика М.В., як орендодавцем, та ТОВ "Одесарибгосп" в особі директора Дмитрука П.П., як орендарем, укладено Договір оренди водного об`єкта місцевого значення, за умовами якого орендодавець передав у користування на умовах оренди, а орендар прийняв в оренду на 10 років водний об`єкт місцевого значення - Барабойське водосховище загальною площею 351,90 га, розташований на території Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області та Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, для рибогосподарських потреб.

Згідно розділу 4 договору орендар має право використовувати водний об`єкт місцевого значення на умовах оренди; за погодженням постійного користувача земельної ділянки споруджувати водогосподарські об`єкти у встановленому чинним законодавством порядку; дозволяти іншим водокористувачам здійснювати спеціальне водокористування відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 9.1 договору визначено, що цей договір діє з 1 грудня 2011 року по 1 грудня 2021 року.

Примірник договору, копія якого наявна у матеріалах справи, підписаний головою обласної ради Пундиком М.В. та директором ТОВ "Одесарибгосп" Дмитруком П.П.

При цьому, в порушення чинного на момент укладення спірного договору законодавства, на договорі відсутні підписи щодо погодження договору начальником Одеського обласного виробничого управління по водному господарству Потопом В.І. та начальником Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Одеській області Яцковим А.В., тобто, оренда водосховища не погоджена уповноваженими державними органами.

Крім того, у наданому суду примірнику договору містяться рукописні виправлення, а саме: в друкованому тексті в даті "1 грудня 2011р." закреслено "грудня" і вписано "листопада", а у році остання цифра виправлена на "2", також у пункті 9.1 договору "грудня" та "…1" виправлені на "листопада" та "…2".

Зазначені виправлення не застережені підписами сторін договору, замість їх підписів виправлення у змісті договору застережені невідомою особою без зазначення її прізвища, посадового становища та повноважень, підпис якої візуально не схожий ні з підписом Пундика М.В., ні з підписом Дмитрука П.П.

Матеріали справи не містять пояснень відповідачів щодо вказаних виправлень, тому апеляційний господарський суд приходить до висновку, що дійсною датою договору є саме 01 грудня 2011 року, а строк його дії з 01.12.2011 по 01.12.2021, як спочатку було зазначено у друкованому тексті.

Листом від 18.06.2020 Одеська обласна державна адміністрація, у відповідь на лист прокурора від 09.06.2020, повідомила прокуратурі про те, що у неї немає інформації та документів, що стали підставою для передачі ТОВ "Одесарибгосп" у користування на умовах оренди водного об`єкту "Барабойське водосховище".

Крім того повідомила, що рішенням Одеської обласної ради від 12.06.2018 №767-VII було вирішено передати Одеській ОДА документацію щодо надання в оренду водних об`єктів місцевого значення за межами населених пунктів, та на запит прокурора надала копії вищезазначених рішення Одеської обласної ради і договору оренди.

Листом від 21.09.2020 виконувач обов`язків заступника керівника обласної прокуратури повідомив Одеську облдержадміністрацію про те, що розпорядження водосховищем відбулося з боку неналежного суб`єкта та у строк до 25.09.2020 просив надати інформацію про причини невжиття заходів претензійно-позовного характеру щодо скасування рішення обласної ради і визнання недійсним договору.

Листом від 25.09.2020 Одеська облдержадміністрація повідомила прокурору, що про належність водного об`єкту (Барабойського водосховища) до водних об`єктів загальнодержавного значення їй стало відомо з листа прокурора, у зв`язку із чим заходи претензійно-позовного характеру не вживались.

08.10.2020 заступник керівника Одеської обласної прокуратури направив Одеській облдержадміністрації повідомлення в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" про підготовку позовної заяви та звернення до суду.

У зв`язку із викладеними обставинами прокурор звернувся до суду із даним позовом, просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Одеської обласної ради, визнати недійсним договір оренди водного об`єкта, зобов`язати ТОВ "Одесарибгосп" звільнити водний об`єкт та повернути його позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Барабойське водосховище належить до водних об`єктів місцевого значення, а тому, приймаючи спірне рішення і укладаючи спірний договір, відповідачі діяли в межах чинного законодавства.

Проте, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини сторін врегульовані положеннями Цивільного кодексу України, Земельного Кодексу України, Водного кодексу України, Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про оренду державного та комунального майна (від 10.04.1992 №2269-XII), в редакціях, що були чинними на час прийняття спірного рішення та укладання спірного договору (жовтень-листопад 2011 року), і апеляційним господарським судом зміст норм вказаних законодавчих актів далі наводиться у вказаних редакціях.

Статтею 1 Водного кодексу України визначено, що водний об`єкт - це природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт). Водосховищем є штучна водойма місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудована для створення запасу води та регулювання її стоку.

Відповідно до ст. 58 Земельного Кодексу України, яка кореспондує з положеннями ст. 4 Водного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами.

Отже, земельна ділянка, на якій розташоване Барабойське водосховище, належить до земель водного фонду.

Статтею 59 Земельного кодексу України визначено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Державним водогосподарським організаціям за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування землі водного фонду для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами тощо.

Наявним у матеріалах справи Держаним актом на право постійного користування землею від 11.07.1995 підтверджується факт передачі земельної ділянки, на якій знаходиться Барабойське водосховище, в постійне користування Дністровському управлінню зрошувальних систем для будівництва та експлуатації міжгосподарських мереж об`єктів та споруд водного господарства.

Частиною 4 ст.59 Земельного кодексу України унормовано, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Отже, нормами Земельного кодексу України передбачена можливість передачі водосховищ в оренду.

Відповідно до статті 5 Водного кодексу України до водних об`єктів загальнодержавного значення належать:

1) внутрішні морські води та територіальне море;

2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання;

3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків;

4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних.

До водних об`єктів місцевого значення належать:

1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення;

2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

Водний кодекс України не містить визначення поняття "притока", однак відповідно до визначень у Великому тлумачному словнику сучасної української мови (з дод. і допов.) / уклад. і гол. ред. В. Т. Бусел. - 5-те вид. - К. ; Ірпінь : Перун, 2005), притокою є річка, що впадає в більшу річку.

Таким чином, зі змісту вказаної норми апеляційний господарський суд робить висновок, що для визначення за водосховищем категорії "водного об`єкту загальнодержавного значення" це водосховище має знаходитись і використовуватись на території двох і більше областей, і у цьому випадку притоки такого водосховища також матимуть категорію водного об`єкту загальнодержавного значення.

Проте, з наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, водогосподарського паспорту, схеми землекористування, карти-схеми розташування, вбачається, що Барабойське водосховище розташоване у Біляївському районі Одеської області та знаходиться на річці Барабой (річка є водним об`єктом місцевого значення згідно п.18 наказу Держводгоспу №41 від 03.06.1997), отже, не належить до водних об`єктів загальнодержавного значення, оскільки не знаходиться і не використовується на території більш як однієї області.

Наповнення водосховища з річки Дністер за допомогою насосної станції через підвідний канал, який складається з відкритої ділянки та з безнапірного водопроводу, не впливає на визначення категорії цього водосховища, оскільки у будь-якому випадку воно не може вважатися притокою річки Дністер.

Посилання прокурора на те, що у водогосподарському паспорті зазначено про те, що водосховище є "водним об`єктом загальнодержавного значення", апеляційним господарським судом відхиляються, оскільки вказана категорія у паспорті зазначена на підставі листа Державного комітету України по водному господарству від 13.10.2010 за вих. №4867/9/11-10, який не є нормативно-правовим актом, носить виключно інформаційний характер та не може змінювати категорію водного об`єкту всупереч наведеним нормам Водного кодексу України.

Відповідно до ст. 8-1 Водного кодексу України до компетенції обласних, Київської та Севастопольської міських рад у галузі регулювання водних відносин на їх території належало, у тому числі, розпорядження водними об`єктами місцевого значення.

Статтею 51 Водного кодексу України було встановлено, що у користування на умовах оренди водні об`єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях.

Орендодавцями водних об`єктів (їх частин) місцевого значення є Рада міністрів Автономної Республіки Крим і обласні Ради.

Орендодавцями водних об`єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації.

Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Користування водними об`єктами (їх частинами) на умовах оренди здійснюється відповідно до вимог водного законодавства і регулюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Отже, Одеська обласна рада мала право укладати договори оренди водних об`єктів місцевого значення, але за умов погодження договору з органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства, а також з врахуванням інших актів законодавства України.

Однак, матеріали справи не містять доказів погодження спірного договору з органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства, а у листах від 13.10.2010 та від 06.02.2011 Державний комітет України по водному господарств заперечував проти передачі водосховища в оренду.

Крім цього, 24.05.2011 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин" від 21.04.2011 №3269-VI яким, зокрема, доповнено частину 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" новими положеннями та визначено, що не можуть бути об`єктами оренди водосховища та водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди.

Таким чином, з 24.05.2011 існувала пряма законодавча заборона передачі в оренду водосховищ комплексного призначення.

Водосховищем комплексного призначення є водосховище, яке відповідно до паспорту використовується для двох і більше цілей (крім рекреаційних).

Згідно ст. 77 Водного кодексу України порядок експлуатації водосховищ визначається правилами, що затверджуються органами водного господарства для кожного водосховища окремо, а для каскаду або системи водосховищ - за погодженням з державними органами охорони навколишнього природного середовища та санітарного нагляду.

Барабойське водосховище є водосховищем комплексного призначення, оскільки використовується для трьох цілей - зрошення, риборозведення, рекреації, що підтверджується водогосподарським паспортом, а тому за законом не підлягало передачі в оренду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначені положення Основного Закону України знайшли свої відображення, зокрема, у статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до якої органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Таким чином, рішення Одеської обласної ради від 28.10.2011 №275-VI "Про надання товариству з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" у користування на умовах оренди водного об`єкта місцевого значення - Барабойське водосховище у Біляївському районі Одеської області" не відповідає положенням частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", які були чинні станом на час прийняття рішення.

Судові рішення у справі №15/06-10-164, в яких суди зробили висновок про те, що право розпорядження спірним водосховищем належить Одеській обласній раді, не мають преюдиційного значення для даної справи, оскільки відповідно до частини 7 статті 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду, а вказані рішення були прийняті до внесення змін до законодавства.

Згідно з приписами частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У той же час, в рішенні Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що під час визначення природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Верховний Суд також неодноразово зазначав, що для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах №911/2034/16 та №911/3749/17, від 19 листопада 2019 року у справі №911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19.

Враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду, встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що вимога прокурора про визнання незаконним та скасування спірного рішення Одеської обласної ради не підлягає задоволенню, оскільки вказане рішення вже реалізоване і вичерпало свою дію виконанням, отже, прокурором обрано неефективний спосіб захисту.

На виконання незаконного рішення Одеської обласної ради відповідачами було укладено договір оренди водного об`єкта місцевого значення (Барабойське водосховище).

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, позивачем (прокурором) при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Матеріалами справи підтверджується, що укладений відповідачами спірний договір оренди не відповідав положеннями частини 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якою було заборонено передачу в оренду водосховищ комплексного призначення, та статті 51 Водного кодексу України, що передбачала погодження договору оренди з органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Вимога про визнання недійсним правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа", тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

З 01 липня 2013 року набрав чинності Закон України "Про аквакультуру", відповідно до якого були внесені зміни до ст. 51 Водного кодексу України і повноваження щодо надання земельних ділянок під водними об`єктами місцевого значення у користування на умовах оренди за межами населених пунктів перейшли до відповідних обласних державних адміністрацій, отже, Одеська обласна державна адміністрація є належним позивачем у даній справі і її права порушуються спірним договором.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що спірний договір не відповідав вимогам чинного законодавства, отже, підлягає визнанню недійсним, а позовні вимоги прокурора в цій частині підлягають задоволенню, із зазначенням вірної дати спірного договору та вірного розташування водосховища, враховуючи приєднання територіальної громади села Мирне до Біляївської територіальної громади.

За змістом ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Оскільки спірний договір оренди визнаний судом недійсним, вимога прокурора про зобов`язання відповідача 2 звільнити водний об`єкт - Барабойське водосховище та повернути його позивачу також є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідачем 1 у відзиві на позовну заяву було заявлено про пропуск позовної давності.

Відповідно до положень статей 256, 257 Цивільного кодексу України України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі статтею 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що спірні рішення та договір були передані позивачу на підставі рішення Одеської обласної ради від 12.06.2018 №767-VII, отже, саме із вказаної дати позивач довідався про порушення його права, позовна заява подана прокурором 20 жовтня 2020, тобто, в межах строку позовної давності.

Доводи відповідача 1 про те, що позивач міг дізнатись про порушення його прав у липні 2013 року, ґрунтуються на припущеннях, а посилання на те, що Одеське обласне управління водних ресурсів оскаржувало спірний договір у 2016 році (справи №916/579/16 та 815/2162/16) і вказане управління співпрацює з місцевими державними адміністраціями, також є безпідставним, оскільки позивач і вказане управління є окремими юридичними особами.

Щодо права прокурора на звернення до суду із даним позовом, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор у даній справі навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави та, відповідно, розгляду його позовних вимог по суті, вірно визначив позивача - Одеську обласну державну адміністрацію, якою не здійснювались дії щодо захисту інтересів держави. Також прокурором було дотримано вимоги ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та положення ст. 53 ГПК України.

Апеляційним господарським судом при цьому враховані правові позиції Великої Палати Верховного Суду щодо підстав представництва прокурором інтересів держави у суді, яку було викладено у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Прокурор у позовній заяві не посилався на порушення відповідачами Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та статті 51 Водного кодексу України (щодо погодження), якими врегульовані спірні правовідносини.

Однак, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та, відповідно до принципу jura novit curia ("суд знає закони") визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Зазначення прокурором конкретної правової норми на обґрунтування позову само по собі не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 86 постанови від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/19 зазначила, що самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 23 лютого 2021 року прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню в частині відмови у позові про визнання недійсним договору та повернення водосховища, з прийняттям рішення про задоволення позовних вимог прокурора в цій частині.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та, відповідно, позову, а також у зв`язку із тим, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідачів, понесені прокурором судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на відповідачів в порядку ст.129 ГПК України в рівних частинах.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23 лютого 2021 року в частині відмови у позові про визнання недійсним договору від 01.12.2011 року.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 23 лютого 2021 року в наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір оренди водного об`єкта місцевого значення (Барабойське водосховище), укладений 01.12.2011 між Одеською обласною радою (65032, м.Одеса, проспект Шевченка, 4, ідентифікаційний код 25042882) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" (67602, Одеська область, Біляївський район, с.Яськи МИРУ, буд.113, ідентифікаційний код 36973902), щодо оренди Барабойського водосховища, загальною площею 351,9 га, розташованого на території Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області;

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" (67602, Одеська область, Біляївський район, с.Яськи МИРУ, буд.113, ідентифікаційний код 36973902) звільнити водний об`єкт - Барабойське водосховище, загальною площею 351,9 га, розташований на території Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області та повернути його Одеській обласній державній адміністрації (65032, м.Одеса, проспект Шевченка, 4, ідентифікаційний код 00022585).

4. Стягнути з Одеської обласної ради (65032, м.Одеса, проспект Шевченка, 4, ідентифікаційний код 25042882) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м.Одеса, вул.Пушкінська, 3, ідентифікаційний код 03528552) - 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" (67602, Одеська область, Біляївський район, с.Яськи МИРУ, буд.113, ідентифікаційний код 36973902) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м.Одеса, вул.Пушкінська, 3, ідентифікаційний код 03528552) - 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви."

4. Стягнути з Одеської обласної ради (65032, м.Одеса, проспект Шевченка, 4, ідентифікаційний код 25042882) на користь Київської міської прокуратури (03150, м.Київ, вул.Предславинська, 45/9, ідентифікаційний код 02910019) - 4 729 (чотири тисячі сімсот двадцять дев`ять) грн 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" (67602, Одеська область, Біляївський район, с.Яськи МИРУ, буд.113, ідентифікаційний код 36973902) на користь Київської міської прокуратури (03150, м.Київ, вул.Предславинська, 45/9, ідентифікаційний код 02910019) - 4 729 (чотири тисячі сімсот двадцять дев`ять) грн 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

7. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.11.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук