РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

22.10.2021Справа № 910/5505/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Сєдової О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код: 00034022)

до Концерну «Військторгсервіс» (03151, місто Київ, вул. Молодогвардійська, будинок 28-А; ідентифікаційний код: 33689922)

про стягнення 592 744 грн,

Представники сторін:
від позивача: Киричок І.І.

від відповідача: Гуща В.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Міністерство оборони України (далі - Міністерство) з позовом до Концерну «Військторгсервіс» (далі - Концерн) про стягнення штрафних санкцій в розмірі 592 744 грн у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором від 13.02.2020 № 286/2/20/3.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 позовну заяву Міністерства залишено без руху. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду доказів сплати судового збору (оригінал платіжного доручення) в розмірі 8 891,16 грн.

19.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Міністерства про усунення недоліків позовної заяви з доданими до нього доказами виконання вимог ухвали суду від 12.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 відкрито провадження у справі №910/5505/21, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

25.05.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення Концерну щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2021 ухвалено здійснювати розгляд справи № 910/5505/21 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та підготовче засідання призначено на 07.07.2021.

01.06.2021 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності та заперечив проти задоволення позовних вимог.

30.06.2021 позивач подав суду відповідь на відзив, в якій заперечив проти доводів Концерну та просив позовні вимоги задовольнити повністю.

07.07.2021 відповідач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 07.07.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання про відкладення та оголосив перерву до 21.07.2021.

21.07.2021 Концерн подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішень суду по справам № 910/5634/21 та № 910/5030/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.08.2021.

25.08.2021 відповідач подав суду клопотання про долучення додаткових доказів, а саме копії рішення по справі № 910/1538/21.

У удовому засіданні 25.08.2021 було оголошено перерву до 15.09.2021.

09.09.2021 Концерн подав суду клопотання про витребування у Міністерства доказів направлення на адресу відповідача попередньої та поточної заявок (з доказами одержання їх Концерном), за кожною поставкою продуктів харчування, за якою актом про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання зафіксовані порушення умов Договору зі сторони відповідача.

У судовому засіданні 15.09.2021 суд залишив клопотання про витребування без розгляду на підставі с. 118 Господарського процесуального кодексу України та оголосив перерву до 29.09.2021.

29.09.2021 позивач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи та просив суд не проводити розгляд справи без участі представника Міністерства.

У судовому засіданні 29.09.2021 було оголошено перерву до 13.10.2021.

Розгляд справи № 910/5505/21 у зв`язку з перебуванням судді Баранова Д.О. у відпустці 13.10.2021 не відбувся.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 було повідомлено про призначення справи до розгляду на 22.10.2021.

22.10.2021 відповідач подав суду клопотання про долучення додаткових доказів, а саме копії аудиторського звіту від 01.10.2021 № 234/6/40/15.

У судовому засіданні 22.10.2021 представник позивача підтримав позов та просив суд про його задоволення.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову, просив суд відмовити в його задоволенні.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 22.10.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.02.2020 Концерном (постачальник) та Міністерством (замовник) укладено договір № 286/2/20/3 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (харчові продукти (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів харчування) для особового складу та годування штатних тварин військових частин, установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2020 рік) (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язався у 2020 році здійснити постачання замовнику у зумовлені строки продукти харчування та сушені продукти різні (15890000-3) (харчові продукти (комплект продуктів харчування за каталогом продуктів харчування) для особового складу та годування штатних тварин військових частин, установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2020 рік), а замовник прийняти та оплатити вказані харчові продукти відповідно до умов Договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору продукти постачаються у такі військові частини: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 .

Відповідно до пункту 1.4 Договору кількість, асортимент та строки постачання продуктів харчування визначаються представником замовника заявкою, відповідно до каталогу продуктів харчування (Додаток 14.1). Заявки оформлюються встановленим порядком та у строки, встановлені умовами Договору, та надаються на електронну адресу постачальника в форматі xml. Постачальник, після отримання заявки надсилає повідомлення наступного змісту: «Заявку отримано. ПІБ. Дата прийняття заявки» на електронну адресу, з якої надійшла заявка. У разі неможливості надання заявки у вищезазначений спосіб, заявка надається в інший зручний спосіб.

Згідно з пунктом 1.6 Договору ціна, кількість та строки постачання продуктів харчування зазначаються у специфікації Договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору постачальник повинен поставити продукти харчування згідно з Каталогом за Договором якість, маркування, тара (упаковка) якого повинні відповідати вимогам законодавства України, нормативно-правовим актам Кабінету Міністрів України, керівним документам Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, які пройшли державну реєстрацію, та врегульовують питання у цій сфері. Харчові продукти, які постачаються постачальником за Договором, повинні відповідати вимогам чинних стандартів на харчові продукти: ДСТУ, ГОСТ, ГСТУ, СОУ, ТУ У, ТУ виробника щодо безпечності та якості, вимоги яких повинні бути не нижчими від вимог описів продуктів харчування.

Згідно з пунктом 4.6 Договору у разі виявлення представником замовника порушень при прийманні харчових продуктів у зведеному акті приймання-передачі зазначаються факти порушень та складається акт про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання у трьох примірниках, один примірник залишається у представника замовника, другий направляється замовнику, з належними доказами факту наявності порушень постачальником, третій надається постачальнику під розписку або надсилається рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладення.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що представник замовника у відповідності до каталогу продуктів подає постачальнику попередню заявку (Додаток 14.5) за п`ять робочих днів до початку періоду постачання на постачання харчових продуктів на період (двадцять вісім днів).

Відповідно до пункту 7.3 Договору постачальник здійснює постачання харчових продуктів на підставі попередньої та поточної заявок відповідно до каталогу продуктів. Поточна заявка (14.5) постачальнику подається представником замовника раз у сім днів у наступні терміни: при уточненні лише кількості харчових продуктів згідно з каталогом продуктів за три робочих дні до поставки, визначеною у поточній заявці; при уточненні асортименту та кількості харчових продуктів згідно з каталогом продуктів за п`ять робочих днів до поставки, визначеною у поточній заявці.

Підпунктом 8.5.1 Договору визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечити постачання продуктів харчування згідно з каталогом продуктів у строки, встановлені Договором.

Відповідно до пункту 9.3 Договору види порушень та санкції за них, встановлені Договором:

- у разі виявлення порушень договірних зобов`язань щодо постачання харчових продуктів, які є неякісними, небезпечними, непридатними для споживання, постачальник сплачує замовнику штраф за кожен встановлений та зафіксований випадок, у розмірі 20 % вартості таких харчових продуктів (підпункт 9.3.1 Договору);

- у разі невиконання та/або відмови від виконання вимоги представника замовника щодо заміни харчових продуктів, які є неякісними, небезпечними, непридатними для споживання, постачальник сплачує замовнику штраф за кожен встановлений та зафіксований випадок, у розмірі 100 % вартості таких харчових продуктів згідно з каталогом продуктів (підпункт 9.3.2 Договору);

- при транспортуванні харчових продуктів транспортними засобами з порушенням вимог ст. 44 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» постачальник сплачує замовнику штраф за кожен встановлений та зафіксований випадок, у розмірі 10 % вартості таких харчових продуктів поставлених таким транспортним засобом (підпункт 9.3.3 Договору);

- при постачанні харчових продуктів з порушенням вимог щодо якості харчових продуктів маркування та етикетування, тари та упаковки, а також такого, що не відповідає вимогам, встановленим у нормативних документах та нормативно-технічній документації (ДСТУ, ГОСТ, ГСТУ, СОУ, ТУ та описів харчових продуктів за каталогом продуктів харчування), постачальник зобов`язаний замінити такі харчові продукти за свій рахунок протягом одного календарного дня, а також сплатити штраф у розмірі 20 % вартості таких харчових продуктів (підпункт 9.3.4 Договору);

- при порушенні умов Договору щодо кількості та строків поставки харчових продуктів згідно з заявкою, постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% від вартості недопоставленого або несвоєчасно поставлених харчових продуктів та пеню у розмірі 0,1% від вартості харчових продуктів з яких допущено прострочення постачання за кожен день прострочення. За прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості. При цьому, розрахунок здійснюється замовником, починаючи з наступного дня від кінцевої дати постачання харчових продуктів визначеної заявкою (підпункт 9.3.5 Договору).

Відповідно до пункту 9.8 Договору при виявленні порушень будь-яких умов Договору, представник замовника (із створення комісії у складі не менше трьох осіб представника замовника) складає акт по порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання за участі представника постачальника. У відсутності або відмови представника постачальника підписувати акт, цей факт фіксується підписами членів комісії, після чого акт встановленим порядком надсилається замовнику та постачальнику. Замовнику додаються наявні документи з належними доказами факту наявності порушень постачальником умов Договору. На підставі акту замовником оформляється претензія та направляється в установленому законодавством порядку постачальнику.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (пункт 12.1 Договору).

На думку позивача, відповідачем було порушено умови Договору, а тому Концерн зобов`язаний сплатити Міністерству штраф у загальному розмірі 592 744 грн.

У свою чергу, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність підстав для покладення на нього штрафу.

Також, Концерном було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (ч. 1 ст. 254 ЦК України).

В абзаці першому та п`ятому пп. 2.1 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі Постанова № 10) зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Міністерство вказує, що Концерном було, зокрема, порушено умови Договору щодо строків постачання продуктів харчування та недопоставку продовольства замовленого згідно із заявками, в підтвердження чого були надані такі акти про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання:

- від 10.03.2020 № 460/573 (Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія»);

- від 10.03.2020 № 598 (військова частина НОМЕР_28 );

- від 30.03.2020 № 1265 (військова частина НОМЕР_5 );

- від 02.03.2020 № 199/п (військова частина НОМЕР_29 );

- від 16.03.2020 № 655 (військова частина НОМЕР_28 );

- від 13.03.2020 № 560 (військова частина НОМЕР_30 );

- від 06.04.2020 № 1369/1 (військова частина НОМЕР_5 );

- від 13.04.2020 № 1462 (військова частина НОМЕР_5 );

- від 03.03.2020 № 0666/63/522 (військова частина НОМЕР_29 );

- від 08.07.2020 № 1773 (військова частина НОМЕР_27 );

- від 08.07.2020 № 1772 (військова частина НОМЕР_27 );

- від 16.07.2020 № 1997 (військова частина НОМЕР_4 );

- від 23.03.2020 № 755 (військова частина НОМЕР_28 );

- від 24.03.2020 № 475/4/609 (військова частина НОМЕР_31 );

- від 25.03.2020 № 1207 (військова частина НОМЕР_5 );

- від 16.03.2020 № 460/695 (Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія»);

- від 11.03.2020 № 430/410 (військова частина НОМЕР_32 );

- від 23.03.2020 № 1176 (військова частина НОМЕР_5 );

- від 31.03.2020 № 1288 (військова частина НОМЕР_33 );

- від 23.03.2020 № 460/755 (Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія»).

Слід зазначити, що позивачем були підготовлені відповідні претензії з вимогою сплатити штраф (від 06.05.2020 вих. № 286/6/2349 на суму 28 366,25 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3251 на суму 18 995,34 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3252 на суму 8 697,02 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3253 на суму 17 352,92 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3255 на суму 13 070,17 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3257 на суму 2 216,59 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3258 на суму 36 597,06 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3259 на суму 49 932,81 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3262 на суму 99 257,46 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3263 на суму 2 211,54 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3264 на суму 24 314,04 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3265 на суму 12 981,86 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3267 на суму 107 626,22 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3268 на суму 23 707,36 грн; від 05.06.2020 вих. № 286/6/4077 на суму 15 361,36 грн; від 27.07.2020 вих. № 286/6/5445 на суму 4 277,51 грн; від 27.07.2020 вих. № 286/6/5446 на суму 2 404,05 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3254 на суму 122 620,93 грн; від 22.10.2020 вих. № 286/6/7536 на суму 371,62 грн; від 06.05.2020 вих. № 286/6/3261 на суму 2 381,68 грн) та направлені на адресу відповідача.

У свою чергу, Концерн надав Міністерству відповіді на претензії (від 29.05.2020 вих. № 07/190-в; від 29.05.2020 вих. № 07/185-в; від 29.05.2020 вих. № 07/178-в; від 29.05.2020 вих. № 07/183-в; від 29.05.2020 вих. № 07/182-в; від 29.05.2020 вих. № 07/184-в; від 29.05.2020 вих. № 07/187-в; від 29.05.2020 вих. № 07/179-в; від 29.05.2020 вих. № 07/188-в; від 29.05.2020 вих. № 07/186-в; від 29.05.2020 вих. № 07/189-в; від 29.05.2020 вих. № 07/193-в; від 19.10.2020 вих. № 07/226-м; від 19.10.2020 вих. № 07/224-м; від 26.05.2020 вих. № 07/774; від 02.12.2020 вих. № 07/229-м; від 29.05.2020 вих. № 07/192-в), в яких вказав про те, що претензії про стягнення штрафних санкцій не підлягають задоволенню.

Так, у ст. 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України (далі ГК України) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, укладений Концерном і Міністерством Договір за своєю правовою природою є договором поставки продуктів харчування.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Приписами ст. 509, ст. 526 ЦК України, ст. 173, ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Слід зазначити, що у Договорі сторони чітко визначили, що поставка продуктів здійснюється на підставі попередніх і поточних заявок, які надаються замовником постачальнику (пункти 7.2 та 7.3 Договору).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Для застосування штрафів, визначених пунктом 9.3 Договору необхідно встановити, що замовником були надані постачальнику поточні та/або попередні заявки у порядку, визначеному пунктами 7.2 та 7.3 Договору, а постачальник, у свою чергу, неналежним чином виконав умови Договору, не здійснивши постачання продуктів згідно із вказаними заявками (строк, якість, комплектність, тощо).

Слід зазначити, що позивачем не подано жодного документального підтвердження того, що відповідачу були у визначеному Договором порядку (пункти 7.2 та 7.3 Договору) надані відповідні попередні та поточні заявки.

Наявні в матеріалах справи копії заявок не підтверджують факт їх направлення на адресу відповідача засобами електроного звязку чи в будьякий інший спосіб.

Отже, оскільки суду не подано доказів надання замовником постачальнику заявок, то неможливо встановити факт порушення відповідачем умов Договору в частині поставки продуктів харчування (строків поставки, якості, комплектності, тощо), а тому відсутні підстави для покладення на Концерн штрафів згідно із пунктом 9.3 Договору.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, ст. 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено підстав для покладення на відповідача відповідальності за порушення умов Договору у вигляді штрафу у розмірі 592 744 грн.

Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, заява відповідача про застосування строків позовної давності судом не застосовується.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код: 00034022) до Концерну «Військторгсервіс» (03151, місто Київ, вул. Молодогвардійська, будинок 28-А; ідентифікаційний код: 33689922) про стягнення 592 744 грн - відмовити.

2. Судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 01.11.2021.

Суддя Д.О. Баранов