ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 911/1491/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, дослідивши матеріали справи

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛІОРАТОР»
простягнення 1 238 387,66 грн.
Учасники судового процесу:

від позивача:Онопрієнко О.П.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «МЕЛІОРАТОР» про стягнення 1 238 387,66 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 05/18 від 23.02.2018. У зв`язку із чим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 1 033 912,80 грн. основного боргу, 43 299,57 грн. інфляційних витрат, 11 738,35 грн. 3 % річних, 46 045,66 грн. пені та 103 391,28 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/1491/21 від 26.05.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» залишено без руху.

02.06.2021 від заявника надійшли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 26.05.2021.

Ухвалою суду від 08.06.2021 відкрито провадження по справі № 911/1491/21. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження; зобов`язано позивача надати суду оригінали всіх документів по суті спору, доданих до позовної заяви (для огляду); надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив. Ухвалою суду від 08.06.2021 судом вирішено призначити підготовче засідання на 30.06.2021.

30.06.2021 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 30.06.2021 зобов`язано відповідача надати до суду банківські виписки по договору № 05/18 від 23.02.2018 починаючи з травня 2020 року по червень 2021 року; відкладено підготовче судове засідання у справі № 911/1491/21 на 25.08.2021.

07.07.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 15.07.2021 виправлено описку, допущену в ухвалі Господарського суду Київської області від 30.06.2021 по справі № 911/1491/21.

20.08.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог на 234 239,28 грн. відповідно до якої розмір основного боргу склав 1 246 857,60 грн., інфляційні витрати 43 299,57 грн., 3% річних 11 738,35 грн., пеня 46 045,66 грн. та штраф 124 685,76 грн..

25.08.2021 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача вдруге в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином; суд повідомив позивача про розгляд заяви позивача про збільшення позовних вимог в наступному судовому засіданні. Ухвалою суду від 25.08.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 23.09.2021.

З метою повідомлення відповідача про дату судового засідання, 27.08.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача.

20.09.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшло пояснення по справі.

23.09.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло пояснення по справі.

23.09.2021 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача втретє в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 23.09.2021 суд протокольно прийняв до матеріалів справи пояснення позивача; суд протокольно долучив до матеріалів справи заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 23.09.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 07.10.2021.

З метою повідомлення відповідача про дату судового засідання, 27.09.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача.

07.10.2021 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду вирішено закрити підготовче судове провадження та призначити справу № 911/1491/21 до судового розгляду по суті на 03.11.2021, яка занесена до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату судового засідання, 11.10.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача.

02.11.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про часткову сплату заборгованості згідно договору № 05/18 від 23.02.018.

02.11.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог.

03.11.2021 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по суті спору; представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

03.11.2021 у судовому засіданні позивач надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позов задовольнити в повному обсязі, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, посилаючись на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 05/18 від 23.02.2018 в частині здійснення оплати за надані послуги. У зв`язку із чим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 1 246 857,60 грн., основного боргу, 43 299,57 грн. інфляційних витрат, 11 738,35 грн. 3% річних, 46 045,66 грн. нарахованої пені та 124 685,76 грн. штрафу.

Наразі, суд наголошує, що представник відповідача, в судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, позовних вимог не оспорив, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, проте, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 03.11.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Частина 6 ст. 233 ГПК України встановлює, що у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши усні пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕЛІОРАТОР» (далі замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» (далі виконавець, позивач) укладено договір № 05/18 (далі договір).

Пунктом 1.1 договору сторони узгодили, що предметом даного договору є надання виконавцем послуг по виконанню будівельно-монтажних робіт (далі послуги) на будівельному об`єкті «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями по вул. Миколи Мозгового, 7 в м. Буча Київської обл.» (далі об`єкт).

У відповідності з п. 1.2 договору, виконавець надає послуги на будівельному об`єкті баштовими кранами модифікації КБ-403 (КБ-405, КБ-408) (далі крани), а замовник організовує надання послуг кранами на об`єкті та проводить своєчасну оплату наданих виконавцем послуг.

Згідно з п 3.8 договору, виконавець щомісячно надає замовнику для оформлення документи за виконані роботи в терміни, вказані в розділі 5 даного договору.

Відповідно до п. 5.1 договору виконавець щомісячно, не пізніше останнього дня звітного місяця, надає замовнику довідки про виконані роботи та витрати (форми № КБ-3, далі по тексту - довідка), та акти приймання виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в) або акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (акти), оформлені по договірних цінах згідно п. 4.1 даного договору.

Умовами п. 5.2 договору передбачено, що замовник підписує довідки та акти протягом 3-х днів з дня отримання та повертає їх виконавцю. При наявності зауважень, замовник в триденний термін повертає виконавцю довідки і акти, разом зі своїми письмовими зауваженнями для виправлення, виконавець коригує довідки та акти або обґрунтовує перед замовником свій варіант оформлення протягом двох робочих днів. У випадку, якщо замовник не повернув виконавцю довідки та акти в триденний термін та не надав жодних письмових зауважень щодо отриманих довідок та актів, виконані роботи (надані послуги) вважаються такими, що виконані належним чином та прийняті замовником, у зв`язку з чим підлягають оплаті відповідно до п. 5.3 договору.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання умов договору, у період з травня 2020 по червень 2021 включно було надано відповідачу послуги на загальну суму 1 246 857,60 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 349 від 31.05.2020 на суму 99 052,80 грн., № 449 від 30.06.2020 на суму 105 484,80 грн., № 4097 від 31.07.2020 на суму 132 638,40 грн., № 4174 від 31.08.2020 на суму 133 318,80 грн., № 4247 від 30.09.2020 на суму 129 902,40 грн., № 4334 від 31.10.2020 на суму 137 196,00 грн., № 4414 від 30.11.2020 на суму 124 987,20 грн., № 4497 від 31.12.2020 на суму 126 760,80 грн., № 44 від 31.01.2021 на суму 105 230,40 грн., № 137 від 28.02.2021 на суму 114 703,20 грн., № 214 від 31.03.2021 на суму 129 116,40 грн., № 303 від 30.04.2021 на суму 127 521,60 грн., № 388 від 31.05.2021 на суму 107 712,00 грн. та № 504 від 30.06.2021 на суму 105 232,80 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Усі вищенаведені акти здачі-приймання робіт (надання послуг), за винятком акту № 504 від 30.06.2021 на суму 105 232,80 грн., підписані з боку відповідача без будь-яких зауважень і заперечень.

Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 504 від 30.06.2021 на суму 105 232,80 грн. з боку відповідача не підписаний.

15.07.2021 відповідач листом № 125 від 15.07.2021 надіслав позивачу зауваження до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2021 року та акту здачі-приймання виконаних робіт (надані послуги) № 504 від 30 червня 2021 року, у якому вартість за експлуатацію б/к КБ-408 № 103 згідно умов договору вартістю 33 440,00 грн. не визнає. Крім того, відповідач зазначає, що не визнає машино-години, визначені у п. 3 акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 504 від 30.06.2021.

З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2021 позивач направив на юридичну адресу відповідача акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 504 від 30.06.2021 на загальну суму 105 232,80 грн., що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням № 436, копія якого наявна в матеріалах справи.

В пункті 5.2 договору сторони передбачили, що замовник підписує довідки та акти протягом 3-х днів з дня отримання та повертає їх виконавцю. При наявності зауважень, замовник в триденний термін повертає виконавцю довідки і акти, разом зі своїми письмовими зауваженнями для виправлення, виконавець коригує довідки та акти або обґрунтовує перед замовником свій варіант оформлення протягом двох робочих днів. У випадку, якщо замовник не повернув виконавцю довідки та акти в триденний термін та не надав жодних письмових зауважень щодо отриманих довідок та актів, виконані роботи (надані послуги) вважаються такими, що виконані належним чином та прийняті замовником, у зв`язку з чим підлягають оплаті відповідно до п. 5.3 договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач направив на адресу позивача зауваження до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 504 за червень 2021 року та акту здачі-приймання (надання послуг) № 504 від 30 червня 2021 лише 15.07.2021, що підтверджується поштовим відправленням № 298.

Враховуючи вищенаведене та пункт 5.2 договору, суд приходить до висновку, що зауваження до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 504 за червень 2021 року та акту здачі-приймання (надання послуг) № 504 від 30 червня 2021, надіслане 15.07.2021 відповідачем позивачу із простроченням строків, визначених умовами договору, а тому виконані роботи (надані послуги) в червні відповідно до акту № 504 здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 30.06.2021 на загальну суму 105 232,80 грн. вважаються такими, що виконані належним чином та прийняті замовником, у зв`язку із чим підлягають оплаті відповідно до п. 5.3 договору.

Відповідно до п. 4.1 договору оплату наданих виконавцем послуг замовник проводить по договірних цінах.

27.08.2019 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору від 23.02.2018 № 05/18, якою внесли зміни до п. 4.1 договору. Додаткова угода № 1 є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що загальна вартість послуг за договором складається з сумарної вартості наданих послуг, зазначених в актах приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до п. 5.3 договору замовник щомісячно, в термін до 5 числа, проводить оплату наданих виконавцем послуг за попередній місяць. Оплата наданих виконавцем послуг проводиться на підставі довідок або актів. При несплаті послуг до 5 числа виконавець має право в односторонньому порядку зупинити роботу баштових кранів до повного розрахунку за надані виконавцем послуги або демонтувати кран на підкранові колії з вивезенням з об`єкту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар на загальну суму 432 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5420 від 21.07.2020 на суму 30 000,00 грн., № 5438 від 22.07.2020 грн., № 5452 від 23.07.2020 на суму 20 000,00 грн., № 5458 від 24.07.2020 на суму 30 000,00 грн., № 5468 від 27.07.2020 на суму 30 000,00 грн., № 5485 від 28.07.2020 на суму 30 000,00 грн., № 5500 від 29.07.2020 на суму 30 000,00 грн., № 5525 від 05.08.2020 на суму 15 000,00 грн., № 5534 від 06.08.2020 на суму 15 000,00 грн., № 5542 від 07.08.2020 на суму 15 000,00 грн., № 5563 від 13.08.2020 на суму 20 000,00 грн., № 5569 від 14.08.2020 на суму 67 000,00 грн., № 5616 від 26.08.2020 на суму 30 000,00 грн., № 5648 від 31.08.2020 на суму 50 000,00 грн. та № 5678 від 02.09.2020 на суму 20 000,00 грн. (копії наявні в матеріалах справи) та копіями банківських виписок, що наявні в матеріалах справи.

Одночасно, надані послуги є неоплаченими на час подання позову до суду, на загальну суму 1 246 857,60 грн. У зв`язку із чим у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 1 246 857,60 грн.. Протилежного не доведено, доказів повної оплати суду не надано.

Відповідно до п 7.1 договору, термін дії даного договору з моменту його підписання до повного виконання сторонами умов та обов`язків по даному договору.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 05/18 від 23.02.2018 та додаткову угоду № 1 від 27.08.2019, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як було встановлено судом раніше та підтверджується матеріалами справи, позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, надавши відповідачу у період з травня 2020 по червень 2021 послуги на загальну суму 1 246 857,60 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями актів здачі-приймання робіт (наданих послуг).

За умовами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вказувалось вище, сторонами передбачено та закріплено 5.3 договору замовник щомісячно, в термін до 5 числа, проводить оплату наданих виконавцем послуг за попередній місяць. Оплата наданих виконавцем послуг проводиться на підставі довідок або актів. При несплаті послуг до 5 числа виконавець має право в односторонньому порядку зупинити роботу баштових кранів до повного розрахунку за надані виконавцем послуги або демонтувати кран на підкранові колії з вивезенням з об`єкту.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що строк здійснення оплати відповідачем за надані послуги є таким, що настав.

Судом встановлено, що відповідач здійснив часткову оплату за надані послуги на загальну суму 432 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученнями та банківськими виписками, копії яких наявні в матеріалах справи.

В той же час, вже після звернення позивачем до суду із даним позовом, 02.11.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, у якій позивач зазначає, що 18.10.2021 відповідач сплатив заборгованість в сумі 70 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученням № 6723 від 18.10.2021 (копія наявна в матеріалах справи).

Крім того, 03.11.2021 в судовому засіданні позивач надав усні пояснення по справі, відповідно до яких зазначив, що відповідач ще сплатив суму основного боргу в розмірі 150 000,00 грн. та просив закрити провадження по справі № 911/1491/21 в частині стягнення з відповідача частини основного боргу в розмірі 220 000,00 грн..

Враховуючи вищенаведене, господарський суд, у судовому засіданні 03.11.2021 вирішив закрити провадження по даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛІОРАТОР» про стягнення основного боргу в сумі 220 000,00 грн..

Однак, надані послуги на загальну суму 1 046 857,60 грн. є неоплаченими. Протилежного суду не доведено. Доказів повної сплати зазначеної заборгованості суду не надано.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за надані послуги в розмірі підлягають задоволенню у розмірі 1 046 857,60 грн..

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.5 договору, в разі порушення замовником строків оплати за договором більше, ніж на один місяць, останній сплачує на користь виконавця неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен прострочений день оплати та штраф у розмірі 10% від суми невиконаних грошових зобов`язань.

Позивач за прострочення строків сплати коштів за договором, керуючись п. 6.5 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 46 045,66 грн. та штраф в сумі 124 685,76 грн..

Право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Отже, здійснивши власний перерахунок пені, в межах розрахунку позивача, з урахуванням умов договору, наданих послуг, а також порядку розрахунків погодженого сторонами, здійснених оплат та дат прострочення, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 45 906,32 грн., а позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню повністю в сумі 124 685,76 грн..

При цьому, судом розглянуто подане відповідачем пояснення, у якому останній просить зменшити розмір неустойки.

Обґрунтовуючи своє пояснення, відповідач посилається, зокрема, на те, що ПрАТ «МЕЛІОРАТОР» здійснює суспільно корисну діяльність.

Відповідач зазначає, що ним будується житло для учасників АТО, воїнів інтернаціоналістів та дружин загиблих. На думку відповідача, стягнення розміру штрафних санкцій, нарахованих позивачем, може призвести до затримки графіку такого будівництва та порушення суспільно незахищених категорій населення. За таких обставин, на його думку, є підстави для зменшення розміру неустойки за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 4 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно з ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018р. по справі №908/1453/14.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, суд зазначає, що останнім не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні вищенаведених норм на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення.

Встановивши причини невиконання відповідачем грошового зобов`язання та надавши належну оцінку обставинам такого невиконання, врахувавши розмір несвоєчасно виконаного зобов`язання та розмір нарахованих пені та штрафу, майновий стан позивача та відповідача, суд не знаходить підстав для зменшення суми нарахованих пені та штрафу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 11 738,35 грн. та інфляційні витрати у розмірі 43 299,57 грн..

Здійснивши власний перерахунок 3 % річних та інфляційних витрат, з урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, а також, встановлених судом дат прострочення по сплаті грошового зобов`язання, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 11 711,55 грн., а інфляційні витрати підлягають задоволенню частково в сумі 43 299,57 грн..

З приводу розподілу судових витрат за наслідками розгляду спору суд зазначає наступне.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 22 086,91 грн..

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 20 000,00 грн..

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи надано копії:

- договору про надання правничої (правової) допомоги № 170521 від 17.05.2021;

- ордер на надання правничої (правової допомоги) № 1115392 від 17.05.2021.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, доказів на підтвердження неспівмірності заявленої суми витрат на правничу допомогу відповідачем надано не було, клопотань про зменшення суми відшкодування витрат представник відповідача не заявляв.

З огляду на викладене та враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про відшкодування позивачу відповідачем витрат на оплату послуг адвоката у сумі 19 997,75 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі № 911/1491/21 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛІОРАТОР» про стягнення основного боргу в сумі 220 000,00 грн..

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛІОРАТОР» (місцезнаходження: 08292, Київська обл., м. Буча, вул. Леха Качинського, буд. 7; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» (місцезнаходження: 04209, м. Київ, вул. Лебединська, буд. 2 літ. А; ) 1 046 857,60 грн. основного боргу, 45 906,32 грн. нарахованої пені, 11 711,55 грн. 3% річних, 43 299,57 грн. інфляційних витрат, 124 685,76 грн. штрафу, 22 086,91 грн. судового збору та 19 997,75 грн. адвокатських витрат.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256 та п. п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.11.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко