ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2021 р. Справа№ 910/7845/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

без виклику представників сторін

розглядаючи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 року

у справі № 910/7845/21 (суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ"

про стягнення коштів (в порядку суброгації) у розмірі 108341,30 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС"(далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача стягнення коштів (в порядку суброгації) у розмірі 108341,30 грн.

Позовні вимоги мотивовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», д/н НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 108341,30грн страхового відшкодування, 2 270,00 грн судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 року у справі №910/7845/21 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, скаржник вказав, що позивач не звертався з заявою про страхове відшкодування в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату відкриття провадження у справі, встановлений ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк (не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування), в межах якого страховик повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та виплатити страхове відшкодування або ж прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, є таким що не настав.

Крім того, скаржник наголосив, що матеріали справи підтверджується, що фактична вартість відновлювальних робіт автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», д/н НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП від 29.01.2021 року складає 100940,30 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021 року для розгляду справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 у справі № 910/7845/21. Призначив до розгляду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 року у справі № 910/7845/21 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників своєю ухвалою від 31.08.2021 року.

15.09.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що в порядку п. 6 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України заходи досудового врегулювання спору не проводилися, оскільки не є обов`язковими в даній категорії справ відповідно до висновків Верховного Суду (постанова від 12.02.2021 року у справі №910/6013/20) та Великої Палати Верховного Суду (постанова від 19.06.2019 року у справі №465/4621/16-к).

Також, позивач вказав, що зобов`язання позивача перед страхувальником по відшкодуванню шкоди на підставі страхового акту №ARX2713272 від 04.02.2021 року у сумі 110941,30 грн частково були виплачені у розмірі 94640,30 грн, а частково припинені у розмірі 16301,00 грн, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що відповідає положенням ст. 601 Цивільного кодексу України, що в свою чергу є фактичними витратами позивача та підлягають відшкодуванню в порядку суброгації.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 22.01.2021 року між Приватним акцыонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №6674а1ха, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, користуванням або розпорядженням наземним транспортним засобом «Toyota Land Cruiser Prado» (д/н НОМЕР_1 ).

29.01.2021 року відбулось ДТП за участю транспортних засобів «Toyota Land Cruiser Prado» (д/н НОМЕР_1 ) та «ВАЗ 21061» (д/н НОМЕР_2 ).

Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 26.02.2021 року у справі 638/1949/21 було визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, під керуванням якого перебував транспортний засіб «ВАЗ 21061» (д/н НОМЕР_2 ).

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado» (д/н НОМЕР_1 ).

Згідно звіту № 131/1 від 01.04.2021 року ФОП Шаповалов В.І. вартість відновлювального ремонту т/з «Toyota Land Cruiser Prado» д/н НОМЕР_1 з урахуванням зносу становить 110 946,18 грн, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю (0).

За страховим випадком позивачем складено страховий акт № ARX2728525 від 25.02.2021 року та було визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 110 941,30 грн, з яких: 94 640,30 грн сплачено в якості страхового відшкодування на СТО Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТСІТІ", що підтверджується платіжним дорученням № 748 651 від 05.02.2021 року, а 16 301,00 грн зараховано в рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу. Сума 16 301,00 грн увійшла в розмір шкоди і згідно страхового акту є частиною страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21061» (д/н НОМЕР_4 ) була застрахована відповідачем на підставі полісу № 200240747 з лімітом відповідальності по майну в сумі 130 000,00 грн та франшизою 2600,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 12.1. ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснивши виплату страхового відшкодування у визначеному розмірі за договором страхування, позивач в силу положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», набув права вимоги до відповідача як страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винної особи.

З огляду на викладене та з урахуванням усіх фактичних обставин справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 108 341,30 грн (110941,30грн (страхове відшкодування) - 2600,00 грн (франшиза)).

Стосовно доводів відповідача про зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ, суд першої інстанції правомірно зазначив, що всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані із компенсацією страховиком збитків понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ.

У зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») ПДВ не нараховується.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 523/5890/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, страхове відшкодування позивачем було сплачено на рахунок СТО ТОВ "АРТСІТІ" а також в рахунок страхових платежів, а тому відсутні підстави для зменшення виплаченої суми страхового відшкодування на суму ПДВ.

Щодо твердження скаржника, що позивач не звертався з заявою про страхове відшкодування в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови в здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Тому можна зробити висновок, що позивач за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст. 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач використав своє право саме шляхом звернення з позовом безпосередньо до суду, що не суперечить вищезазначеній правовій позиції Верховного Суду.

Щодо наявності акту виконаних робіт по ремонту т/з «Toyota Land Cruiser Prado» д/н НОМЕР_1 на суму 100940,30 грн, колегія суддів відзначає, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком авто товарознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі №911/482/17.

Наявність або відсутність акту виконаних робіт не впливає на виплату страхового відшкодування, оскільки цей документ не є обов`язковим для здійснення страхового відшкодування за умовами договору добровільного страхування. Так, для виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування необхідним є рахунок, на підставі якого в порядку укладеного договору позивачем і було здійснено страхове відшкодування.

Як було встановлено вище, вартість відновлювального ремонту підтверджується рахунком з СТО та платіжним дорученням.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень скаржник суду не надав.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 року у справі № 910/7845/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 року у справі №910/7845/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/7845/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич