ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1510/21

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Манілець А.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання», м. Вишневе Київської області

про стягнення 2 115 755,99 грн.,

за участі представників:

від позивача: Піун С.П., адвокат, довіреність від 22.12.2020 № 14-336;

від відповідача: Сорохтей Л.Ю., в порядку самопредставництва, наказ від 02.03.2020 № 19-ОС, посадова інструкція юрисконсульта від 02.03.2020;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ (далі по тексту АТ «НАК «Нафтогаз України») звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 18.05.2021 №39/1-3660-21 до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання, м. Вишневе Київської області (далі по тексту ТОВ «Газмережтеплопостач») в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 2 115 755,99 грн. за природний газ, поставлений у листопаді 2019 квітні 2020 за договором постачання природного газу від 20.09.2019 №5122/1920-ТЕ-17 із змінами та доповненнями, у тому числі: 1 840 314,18 грн. основного боргу, 41 778,74 грн. пені, 66 281,63 грн процентів річних, 167 381,44 грн. інфляційних втрат, а також просить суд покласти на відповідача відшкодування судового збору 31 736,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, на виконання умов договору постачання природного газу від 20.09.2019 № 5122/1920-ТЕ-17 позивач у період листопад 2019 квітень 2020 поставив відповідачу природний газ загалом вартістю 6 290 314,18 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Однак, відповідач розрахунок здійснив не у повному обсязі та із порушенням строків, встановлених договором, у зв`язку із чим утворилась прострочена заборгованість. Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача передбачену договором пеню у сумі 41 778,74 грн, 3% річних у сумі 66 281,63 грн., інфляційні втрати у сумі 167 381,44 грн.

Ухвалою господарського суду від 26.05.2021 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1510/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 29.06.2021.

18.06.2021 від відповідача до господарського суду надійшов відзив від 17.06.2021 №533 на позовну заяву, у якому відповідач просив суд зменшити штрафні санкції (пеню, 3% річних та інфляційні втрати) на 90%. У відзиві відповідач вказав, що порушення строків оплати за спожитий природний газ зумовлена заборгованістю перед відповідачем кінцевих споживачів фізичних та юридичних осіб, які споживають послуги теплопостачання. Відповідач постійно проводить роботу із боржниками для найшвидшого повернення коштів позивачу. 15.06.2021 відповідач платіжним дорученням №102 повністю погасив основний борг у сумі 1 840 314,18 грн.

Відповідач твердить, що після прийняття змін у законодавстві втратила чинність Постанова КМУ №867, після чого теплопостачальні підприємства мають закуповувати природний газ на вільному ринку. Але для отримання можливості обрання постачальника на вільному ринку теплопостачання мають повністю розрахуватися із НАК «Нафтогаз України» та закуповувати природний газ на умовах 100% попередньої оплати. Відповідач твердить, що кошти, які надходять на рахунки відповідача, першочергово використовуються для виплати заробітної плати та підготовку до опалювального сезону. Крім того, Законом України №530-ІХ відповідачу заборонено нарахування та стягнення неустойки, а також припинення надання житлово-комунальних послуг на період дії карантину. Також відповідач твердить, що у зв`язку із закінченням опалювального сезону припинилися надходження коштів на підприємство, яке продовжує сплачувати заробітну плату, податки, військовий збір тощо. Відповідач твердить, що стягнення з відповідача 275 441,81 грн. штрафних санкцій фактично позбавить відповідача можливості розпочати опалювальний сезон 2021-2022, а відтак просить суд у порядку ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки.

24.06.2021 до господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь від 24.06.2021 №39/1-4527-21 на відзив на позовну заяву, у якій позивач просить суд позов задовольнити; клопотання про зменшення неустойки вважає необґрунтованим. Позивач твердить, посилаючись на правові позиції постанов Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №922/1010/16, від 16.10.2020 у справі 3903/918/19, що збитковість підприємства відповідача, невиконання зобов`язань його контрагентами не є винятковими обставинами, які надають право на зменшення неустойки, неналежне планування відповідачем своєї господарської діяльності не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, крім того, розмір пені 41 778,74 грн. не є неспівмірно великим та складає лише 0,66% від суми договору.

Ухвалою від 29.06.2021 підготовче судове засідання відкладено на 20.07.2021.

15.07.2021 від позивача АТ НАК Нафтогаз України до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 12.07.2021 № 39/1-4812-21. Зі змісту даної заяви вбачається, що у зв`язку з оплатою відповідачем суми основного боргу позивач просить суд:

- стягнути з ТОВ Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання на користь АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України борг у загальній сумі 326 779,14 грн., у тому числі: пеня у сумі 41 778,74 грн.; три проценти річних у сумі 77 626,03 грн.; інфляційні втрати у сумі 207 374,37 грн.;

- стягнути з ТОВ Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання на користь АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України судові витрати, а саме 31 736,34 грн. сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи;

- повернути АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 26 834,65 грн.

Ухвалою від 20.07.2021 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, вказано, що справа розглядатиметься в редакції позовних вимог про стягнення з ТОВ Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання на користь АТ НАК Нафтогаз України 41778,74 грн. пені, 77626,03 грн. 3% річних, 207 374,37 грн. інфляційних втрат та покладення на відповідача судових витрат; продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче судове засідання відкладено на 02.08.2021.

27.07.2021 від відповідача до господарського суду надійшло клопотання від 23.07.2021 №557 на заяву про зменшення розміру позовних вимог із доданими документами.

Ухвалою від 02.08.2021 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 20.09.2021.

20.09.2021 від відповідача до господарського суду надійшло клопотання від 20.09.2021 №589 про закриття провадження у справі. Клопотання обґрунтоване тим, що 14.08.2021 Президентом України був підписаний Закон №1639-ІХ «Про заходи спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», який набрав чинності 29.08.2021.

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

Відповідач твердить, що статтею 6 вказаного Закону №1639-ІХ передбачено списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню:

з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 31 грудня 2020 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

за умови повного виконання підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Відповідач твердить, що оплатив основний борг за період листопад 2019 квітень 2020 повністю; не звертався до позивача для укладення договору реструктуризації заборгованості, оскільки на дату подання цього клопотання повністю розрахувався за договором постачання природного газу від 20.09.2019 № 5122/1920-ТЕ-17.

З огляду на викладене, відповідач просить суд закрити провадження за відсутністю предмету спору.

У судовому засіданні 20.09.2021 судом у порядку ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 04.10.2021, про що присутні представники обох сторін були повідомлені особисто під розписку.

27.09.2021 від позивача АТ «НАК «Нафтогаз України» до господарського суду надійшли заперечення від 27.09.2021 №39/10-6336-21 на клопотання про закриття провадження у справі, мотивовані тим, що до відносин сторін не може бути застосовані положення Закону України «Про заходи спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», оскільки відповідно до статтях 2, 3 вказаного Закону визначено, що сфера дії цього закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до такого реєстру, клопотання про закриття проваження у справі у частині стягнення пені, процентів річних та інфляційних втрат на підставі ст. 6 Закону №1639 (яка не може бути застосована до спірних відносин) не відповідає чинному законодавству.

У судове засідання 04.10.2021 з`явились представники позивача та відповідача.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд встановив таке.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладена у постанові від 03.05.2018 у справі № 404/251/17).

Предметом спору у справі є стягнення 41778,74 пені, 77626,03 грн. 3% річних та 207374,37 грн. інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку із простроченням оплати за природний газ, придбаний відповідачем у НАК «Нафтогаз України» у листопаді 2019 квітні 2020 за Договором постачання природного газу від 20.09.2019 № 5122/1920-ТЕ-17, та використаний виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

29.08.2021 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-ХІ (Закон 1639).

Статтею 1 вказаного закону визначено, що заборгованістю суб`єктів ринку природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є

заборгованість постачальників природного газу, в тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам (у тому числі суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ або за прострочення її сплати), не сплачена станом на розрахункову дату;

заборгованість постачальників природного газу, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, не сплачена станом на розрахункову дату;

заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату;

заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами з транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, не сплачена станом на розрахункову дату;

заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України"), не сплачена станом на розрахункову дату;

заборгованість постачальників природного газу, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату;

заборгованість особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, перед НАК "Нафтогаз України", не сплачена станом на розрахункову дату;

заборгованість особи, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, перед НАК "Нафтогаз України", не сплачена станом на розрахункову дату;

дебіторська заборгованість побутових споживачів, у тому числі безнадійна та сумнівна заборгованість, що обліковується у постачальників природного газу, в розмірі вартості обсягів приведення обсягів споживання до стандартних умов та вартості обсягів, які виникли у зв`язку з визнанням судами незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників у період з 1 жовтня 2014 року до розрахункової дати, та граничного обсягу втрат, що виникли в газорозподільних мережах внаслідок ненадання або неякісного надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, розрахованого за Методикою, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 23 липня 2007 року N 346, не сплачена станом на розрахункову дату;

З огляду на викладене, заборгованість відповідача за Договором постачання природного газу від 20.09.2019 № 5122/1920-ТЕ-17, що використаний виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню не належить до врегулювання відповідно до положень Закону України №1639-ІХ.

Крім того, статтею 2 Закону України №1639-ІХ встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

При цьому, у розумінні цього Закону №1639-ІХ, Реєстром є відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону, який розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (ст. 1 Закону 1639) та який веде НКРЕКП (частина 1 ст. 3 Закону 1639).

Доказів того, що відповідач включений до такого Реєстру, суду не подано.

З огляду на викладене, застосування до спірних відносин положень ст. 6 Закону України №1639-ІХ, є неправомірним, отже клопотання відповідача про закриття провадження у справі із заявлених підстав не належить до задоволення.

У судовому засіданні 04.10.2021 після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши позов НАК «Нафтогаз України» до ТОВ «Газмережтеплопостач» про стягнення 2 115 755,99 грн., дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, перевіривши розрахунки, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

20.09.2019 між НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ТОВ «Газмережтеплопостач» (споживач) укладено договір № 5122/1920-ТЕ-17 постачання природного газу (далі по тексту Договір), відповідно до умов якого:

- постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. Договору);

- природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору);

- постачальник передає споживачу у жовтні 2019 квітні 2020 замовлений обсяг природного газу в кількості 1417,3 тис.куб.м., у тому числі по місяцях (тис.куб.метрів): жовтень 2019 80,0; листопад 2019 254,8, грудень 2019 307,7, січень 2020 315,3, лютий 2020 260,3, березень 2020 179,1, квітень 2020 20,1 (п. 2.1. Договору);

- приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. В акті приймання-передачі природного газу ціна має відповідати ціні, зазначеній у Прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (п. 3.8. Договору);

- підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу, його фактична ціна та вартість (пункт 3.9.3). Постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта (п. 3.9 Договору). Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором у частині постачання природного газу (пункт 3.11);

- ціна за 1000 кб.м. визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту (пункт 4.2);

- оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п. 5.1. Договору);

- у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2 Договору);

- строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 9.3 Договору);

- договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

Додатковими угодами №1 від 24.10.2019, №2 від 12.11.2019, №3 від 09.12.2019, №4 від 26.12.2019, №5 від 28.01.2020, №6 від 24.02.2020, №7 від 23.03.2020, №8 від 23.04.2020 сторони встановили ціну за 1000 куб.м. природного газу (включно із вартістю послуг з транспортування та ПДВ): з 01.10.2019 по 31.10.2019 5 127,3125 грн., з 01.11.2019 по 30.11.2019 6067,43 грн.; з 01.12.2019 по 31.12.2019 5320,663 грн.; з 01.01.2020 по 31.01.2020 5728,99 грн.; з 01.02.2020 по 29.02.2020 4886,59 грн., з 01.03.2020 по 31.03.2020 4224,19 грн., з 01.04.2020 по 30.04.2020 3625,39 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 6290314,18 грн. До матеріалів справи подано копії підписаних та скріплених печатками обох сторін актів приймання-передачі природного газу, а саме:

- акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2019 на суму 1 061 473,24 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2019 на суму 1 408 805,88 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2020 на суму 1 730 297,50 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу від 29.02.2020 на суму 1 194 768,56 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2020 на суму 759 224,29 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2020 на суму 135 744,71 грн.

Згідно з умовами спірного Договору остаточний розрахунок по кожному з актів мав бути здійснений не пізніше 25 числа наступного місяця, а у випадку прострочення оплати у продавця було наявне право на нарахування пені (пункт 7.2 Договору), процентів річних та інфляційних втрат (ст. 625 Цивільного кодексу України).

Відповідач розрахувався за газ із порушенням строків, які встановлені Договором.

Як вбачається із бухгалтерських довідок про сальдо, операціям по підприємству, банківських виписок:

- за актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2019 на суму 1 061 473,24 грн. зі строком оплати до 25.12.2019, відповідач розрахувався у повному обсязі 21.01.2020;

- за актом приймання - передачі природного газу від 31.12.2019 на суму 1 408 805,88 грн. зі строком оплати до 27.01.2020 (в порядку ч.5 ст.254 ГПК України, оскільки 25.01.2020 припадає на вихідний), відповідач розрахувався остаточно 21.02.2020;

- за актом приймання - передачі природного газу від 31.01.2020 на суму 1 730 297,50 грн. зі строком оплати до 25.02.2020, відповідач розрахувався остаточно 02.07.2020;

- за актом приймання - передачі природного газу від 29.02.2020 на суму 1 194 768,56 грн. зі строком оплати до 25.03.2020, відповідач розрахувався остаточно 15.06.2021;

- за актом приймання - передачі природного газу від 31.03.2020 на суму 759 224,29 грн. зі строком оплати до 27.04.2020 (в порядку ч.5 ст.254 ГПК України, оскільки 25.04.2020 припадає на вихідний), відповідач розрахувався остаточно 15.06.2021;

- за актом приймання - передачі природного газу від 30.04.2020 на суму 135 744,71 грн. зі строком оплати до 25.05.2020, відповідач розрахувався остаточно 15.06.2021.

У зв`язку з тим, що зобов`язання з оплати природного газу було виконано відповідачем з порушенням встановлених Договором строків оплати, НАК «Нафтогаз України» нарахував ТОВ «Газмережтеплопостач» та заявив до стягнення 3% річних, інфляційні втрати та пеню, а саме:

за зобов`язаннями листопада 2019: 4495,45 грн. пені та 885,81 грн. 3% річних за період з 26.12.2019 по 20.01.2020;

за зобов`язаннями грудня 2019: 5 426,54 грн. пені та 1146,45 грн. 3% річних за період з 28.01.2020 по 20.02.2020;

за зобов`язаннями січня 2020: 21 195,24 грн. пені за період з 26.02.2020 по 17.04.2020, 8 438,34 грн. 3% річних за період з 26.02.2020 по 01.07.2020; 17 107,12 грн. інфляційних втрат за період березень-червень 2020;

за зобов`язаннями лютого 2020: 10 661,51 грн. пені за період з 26.03.2020 по 17.04.2020, 37138,91 грн. 3% річних за період з 26.03.2020 по 14.06.2021; 103 092,08 грн. інфляційних втрат за період квітень 2020 травень 2021;

за зобов`язаннями березня 2020: 25 729,74 грн. 3% річних за період з 28.04.2020 по 14.06.2021; 74 331,00 грн. інфляційних втрат за період травень 2020 травень 2021;

за зобов`язаннями квітня 2020: 4288,78 грн. 3% річних за період з 26.05.2020 по 14.06.2021; 12 844,17 грн. інфляційних втрат за період червень 2020 травень 2021.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно з частиною 3 статті 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, отже нарахування пені має здійснюватись з наступного дня після спливу строку виконання грошового зобов`язання та припинитися або в переддень виконання грошового зобов`язання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені або у відповідне число через шість місяців після дати початку нарахування пені.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних на суму заборгованості, враховуючи заявлені позивачем в позовній заяві періоди, суд дійшов висновку, що вказані розрахунки є вірними, відповідають умовам Договору та нормам законодавства України, тому позовні вимоги НАК «Нафтогаз України» про стягнення з відповідача ТОВ «Газмережтеплопостач» 41 778,74 грн. пені, 77 626,03 грн. 3% річних, 207 374,37 інфляційних втрат, нарахованих за прострочення оплати за природний газ, отриманий у листопаді 2019 квітні 2020 є обґрунтованими та законними.

Разом з тим, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Згідно з частиною 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (ч. 3 ст. 216 Господарського кодексу України).

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Передбачена статті 625 Цивільного кодексу України сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (ст. ст. 612, 625 Цивільного кодексу України).

При цьому, обсяг такої відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 по справі № 902/417/18, в якій зазначено також, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За таких обставин, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 233 Господарського кодексу України, відповідно до якої у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що вони не є імперативними, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. При цьому, суд має врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.

Зменшення суми пені є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/2158/17.

Відповідно до статті 3, частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися виконання зобов`язань між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми штрафних санкцій, суд враховує, що обставини, на які посилається відповідач як на підстави для зменшення неустойки, не є винятковими, мають вплив у рівній мірі на господарську діяльність як позивача так і відповідача, і доказів зворотного суду не подано.

В результаті суттєвих обмежень, введених у зв`язку із запровадженим карантином, значних втрат зазнають всі суб`єкти господарювання, тобто як позивач, так і відповідач. Крім того, нарахована позивачем неустойка не є надмірно великою у структурі заборгованості, а відповідачем не подано достатніх доказів того, що її сплата є надмірним тягарем для відповідача або унеможливлена через його матеріальний стан.

Суд звертає увагу на те, що позивач не нарахував та не заявив до стягнення неустойку за прострочення грошового зобов`язання починаючи із 17.04.2021 на період дії карантину, запровадженого для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що метою та основним завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, враховуючи баланс інтересів сторін спору, суд не вбачає підстав для зменшення штрафних санкцій, нарахованих відповідачу за прострочення грошових зобов`язань.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» повністю, ухвалює рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Газмережтеплопостач» 41 778,74 грн. пені, 77 626,03грн. 3 % річних та 207 374,37 грн. інфляційних втрат.

У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ст. 129 ГПК України покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору в сумі 4 901,69 грн.

На підтвердження сплати судового збору позивачем до матеріалів позовної заяви додано платіжне доручення від 20.05.2021 № на суму 31 736,34 грн., виходячи із розміру первісних позовних вимог (2 115 755,99 грн.). Факт надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено відповідною випискою про зарахування коштів.

Виходячи із розміру зменшених позовних вимог (326 779,14 грн.) позовна заява мала бути оплачена судовим збором у розмірі 4 901,69 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивач заявив клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору у заяві від 12.07.2021 №39/1-4812-21 про зменшення розміру позовних вимог.

Відтак, зайво сплачений судовий збір у розмірі 26 834,65 грн. (31736,34 грн. 4 901,69 грн.) підлягає поверненню з державного бюджету шляхом постановлення господарським судом Київської області відповідної ухвали на підставі частини 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, буд. 27, корпус 1, приміщення 8, ідентифікаційний код 38852039)

на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720)

41 778,74 грн. (сорок одну тисячу сімсот сімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки) пені,

77 626,03 грн. (сімдесят сім тисяч шістсот двадцять шість гривень три копійки) 3% річних,

207 374,37 грн. (двісті сім тисяч триста сімдесят чотири гривні тридцять сім копійок) інфляційних втрат,

4 901,69 грн. (чотири тисячі дев`ятсот одну гривню шістдесят дев`ять копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 03.11.2020.

Суддя О.В. Конюх