СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Харків Справа № 917/1963/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.

за участю представників:

позивач Данілова Н.М.;

відповідач - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю СВ-Білдінг (вх.№2508П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 15 березня 2021 року (повний текст підписано 19.03.2021) у справі №917/1963/20

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго, м.Полтава,

до Товариства з обмеженою відповідальністю СВ-Білдінг, м.Полтава,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства Полтаватеплоенерго звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю СВ-Білдінг про стягнення заборгованості за договором про виконання робіт №10-07-20/2 від 10.07.2020 року в сумі 441433,46 грн., з яких 253 254,97 грн. - аванс з урахуванням індексу інфляції, 28749,49 грн. - пеня, 159429,00 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань в частині виконання робіт, обумовлених умовами договору про виконання робіт №10-07-20/2 від 10.07.2020 року, неповерненням позивачу суми попередньої оплати за вказаним договором, внаслідок чого позивач на підставі приписів чинного законодавства України вимагає від відповідача повернення суми попередньої оплати з нарахованими штрафом, пенею та інфляційними втратами.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.03.2021 року у справі №917/1963/20 (повний текст складено 19.03.2021 року, суддя Ореховська О.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю СВ-Білдінг на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго 28749,49 грн. пені, 159429,00 грн. штрафу, а також 2822,68 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 15.03.2021 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Також, заявник у апеляційній скарзі просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 року апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду Полтавської області від 15 березня 2021 року у справі №917/1963/20 залишено без руху з підстав порушення п. 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.

Через канцелярію суду від апелянта надійшли докази надсилання копії апеляційної скарги позивачу, які долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 поновлено ТОВ СВ-Білдінг процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 15 березня 2021 року у справі №917/1963/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ СВ-Білдінг на рішення Господарського суду Полтавської області від 15 березня 2021 року у справі №917/1963/20. Позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу. Призначено справу до розгляду на 01 листопада 2021 р. о 12:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судове засідання з`явився позивач. Відповідач у засідання не з`явився, повноважного представника до суду не направив.

Зважаючи на те, що явка сторін не була визнана обов`язковою і неявка відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності відповідача, за наявними матеріалами у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства Полтаватеплоенерго (позивач, замовник) та ТОВ "СВ-БІЛДІНГ" (відповідач, підрядник) 10.07.2020 р. укладено Договір №10-07-20/2 про виконання робіт: Реконструкція ділянок теплової мережі від ЦТП по вул. Г. Сагайдачного, 8, котельні по вул. Ціолковського , 36 в м. Полтава (далі - Договір, Договір № 10-07-20/2 від 10.07.2020р.).

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, що у відповідності до пункту 1.1 Договору, замовник доручає в межах договірної ціни, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами, засобами, матеріалами, комплектуючими виробами виконати та здати за завданням відповідно до проектно-кошторисної документації та умов Договору у встановлений строк роботи, а Замовник зобов`язується прийняти й оплатити закінчені роботи.

Види робіт: ДК 021-2015: 45450000-6 Інші завершальні будівельні роботи. Реконструкція ділянок теплової мережі від ЦТП по вул. Г.Сагайдачного,8 котельні по вул.Ціолковського,36 в м. Полтава передбачені п. 1.2. Договору.

Обсяг (перелік) робіт та вимоги до виконання робіт визначаються проектно-кошторисною документацією згідно з п. 1.4. Договору.

У відповідності до п. 2.1. Договору термін виконання робіт (згідно з графіком виконання робіт (Додаток № 2): липень - 15 жовтня 2020р. Термін виконання робіт може переглядатися при виникненні обставин, що не залежать від Підрядника і перешкоджають виконанню робіт у встановлений термін. Рішення про зміну термінів виконання робіт оформлюється додатковою угодою.

Пунктом 3.3 Договору ціна Договору визначається на основі кошторису, що є невід`ємною частиною Договору, і складає: 1 594 290,00 грн. (один мільйон п`ятсот дев`яносто чотири тисячі двісті дев`яносто гривень 00 коп.) в т.ч. ПДВ - 265 715,00 грн.

Розрахунки за цим Договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника в наступному порядку: після підписання цього Договору Замовник перераховує Підряднику попередню оплату в розмірі до 50% від загальної вартості робіт згідно виставленого рахунку протягом 10 банківських днів, остаточний розрахунок за фактично виконані роботи проводиться Замовником на підставі підписаних Сторонами актів виконаних робіт за формами КБ-2В та КБ-3 протягом 6 ( шести) місяців з дати їх підписання (п. 3.8. Договору).

Здавання-приймання робіт по цьому Договору здійснюється відповідно до чинних норм і правил та оформлюється актом здачі-приймання виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 (п. 5.1. Договору).

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що замовник має право на розірвання Договору у випадку невиконання Підрядником своїх зобов`язань повідомивши про це останнього не менше, ніж за 20 календарних днів.

Пунктом 5.2 Договору сторони передбачили, що замовник щомісячно зобов`язується протягом 10 днів з моменту отримання від Підрядника актів здачі - приймання виконаних робіт, складеного за формою КБ-2в та КБ-3, передбачених цим Договором відповідно до його вимог підписати акт здачі-приймання виконаних робіт, або надати мотивовану відмову у його підписанні. Якщо протягом 5 робочих днів Замовник не підпише акт здачі-приймання виконаних робіт або не надасть мотивовану відмову, то робота вважається прийнятою та підлягає оплаті відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п. 6.1 Договору за невиконання чи неналежне виконання умов цього Договору Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.

Також, пунктом 6.3 Договору узгоджено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань підрядником при виконанні та здачі робіт, він сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання зобов`язань за кожний день прострочення, а у разі здійснення попередньої оплати, він також, крім сплати штрафних санкцій, повертає замовнику отримані кошти з урахуванням індексу інфляції. Розмір санкцій обчислюється від суми (вартості) невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов`язання до моменту його виконання.

У випадку прострочення виконання зобов`язання Підрядником протягом 30 (тридцять) робочих днів, додатково нараховується штраф у розмірі 10% від вартості невиконаних вчасно робіт (п. 6.5. Договору).

Зміна умов цього Договору та його дострокове розірвання можливе за взаємною згодою Сторін або з підстав, передбачених чинним законодавством України. Зміна умов цього Договору та його дострокове розірвання оформлюється додатковою угодою, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками сторін є невід`ємною частиною цього Договору (п. 10.1. Договору).

Сторона, що прийняла рішення про розірвання Договору або призупинення його дії повинна повідомити про це письмово іншу сторону не менше, ніж за 10 робочих днів до розірвання Договору або призупинення його дії. Якщо протягом цього строку обставини, що зумовили таке рішення, суттєво не змінилося, сторона, що виявила ініціативу, має право розірвати Договір з дотриманням умов цього Договору та вимог чинного законодавства України (п. 10.3. Договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє до 31.12.2020р., але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 11.1. Договору).

Сторонами підписано наступні додатки до договору: Додаток №1 "Договірна ціна на будівництво Реконструкція ділянок теплової мережі від ЦТП по вул. Г. Сагайдачного, 8, котельні по вул. Ціолковського , 36 в м. Полтава, що здійснюється в 2020 році"; Додаток № 2 "Графік на виконання будівельно - монтажних робіт по об`єкту: "Реконструкція ділянок теплової мережі від ЦТП по вул. Г. Сагайдачного, 8, котельні по вул. Ціолковського , 36 в м. Полтава".

Відповідачем виставлено позивачеві рахунок на проведення попередньої оплати на суму 797 145,00 грн.

Позивачем перераховано відповідачу аванс у розмірі 250 000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1070 від 03.08.2020 р.

Проте, як зазначає позивач, відповідач, після отримання авансу за Договором, не розпочав виконання обумовлених Договором робіт, у зв`язку з чим, позивачем на його адресу направлялась вимога - претензія № 29-17/1543 від 10.09.2020 р., з вимогою терміново виконати роботи відповідно до Графіку на виконання робіт (додаток № 2 до Договору).

У свою чергу, відповідач направив на адресу позивача гарантійний лист від 07.12.2020 р. за №18, в якому підтвердив отримання передплати у сумі 250 000,00 грн і гарантував здійснити її повернення до 31.12.2020 р.

Позивач на підставі п. 4.1.7. Договору та ст. 849 Цивільного кодексу України відмовився від Договору з огляду на закінчення строку виконання робіт, надіславши відповідачу лист - вимогу за № 29-1/2102 від 09.12.2020 р. про розірвання Договору.

Враховуючи те, що відповідачем аванс в сумі 250 000,00 грн повернуто не було, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 250 000,00 грн. авансового платежу та 28 749,49 грн пені, 159 429,00 грн штрафу і 3 254,97 грн інфляційних витрат.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є вимога про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок невиконання стороною вимог, передбачених умовами договору.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

В силу приписів ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 509 Цивільного Кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 526 Цивільного Кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного Кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст .631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не повернув авансовий платіж, не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У відповідності до ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (частина перша статті); якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина друга статті); якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина третя статті); замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. (ч. 4).

Правовий аналіз положень ст. 849 ЦК України дозволяє дійти висновку, що вони встановлюють підстави для відмови замовника від договору підряду та відповідні правові наслідки такої відмови.

При цьому, положення ч. ч. 2, 3 та 4 ст. 849 ЦК України містять самостійні підстави відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки таких дій (див. постанову Верховного Суду Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.12.2019р. у справі № 911/1570/18).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до відповідача з листом № 29-17/2102 від 09.12.2020р., повідомив про відмову від Договору № 10-07-20/2 від 10.07.2020р. на підставі ч. 4 ст. 849 ЦК України, з посиланням на те, що станом на 09.12.2020р. роботи за Договором, термін виконання яких (згідно графіка виконання робіт (додаток 2) становить липень -15 жовтня 2020 р., відповідачем не розпочато.

Так, позивач, як замовник, скористався власним безумовним правом, передбаченим ч. 4 ст. 849 ЦК України, щодо розірвання Договору № 10-07-20/2 від 10.07.2020р. в односторонньому порядку, а до суду звернувся з позовною вимогою про повернення авансового платежу замовнику.

При цьому, слід зауважити, що положення ст. 849 ЦК України, на яку посилається позивач, не встановлюють права замовника на повернення попередньої оплати за договором, а передбачають право замовника на відшкодування збитків підрядником (див. постанову Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.12.2019 р. у справі № 911/1570/18).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для повернення авансового платежу в сумі 250 000,00грн. за Договором №10-07-20/2 від 10.07.2020р.

Одночасно слід зауважити, що підрядник не приступив до виконання підрядних робіт по Договору, докази, надані відповідачем на підтвердження виконання договірних робіт, а саме рахунок - фактура № СФ-000021 від 07.09.2020р., видаткова накладна № РН-0000021 від 07.09.2020р. та акт виконаних робіт № 39 від 09.09.2020р., не є належними доказами виконання робіт саме Договору № 10-07-20/2 від 10.07.2020р.

Отже, відмова позивача від Договору №10-07-20/2 від 10.07.2020 р., за відсутності доказів виконання (часткового виконання) відповідачем підрядних робіт, слугувала підставою для припинення зобов`язань сторін по Договору.

Таким чином, з припиненням дії Договору сума сплаченого позивачем авансу втратила ознаки авансу та стала майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15.02.2019р. № 910/21154/17).

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом заявлення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

У даному випадку, позивач має право звернутися з позовом до суду, застосувавши до спірних правовідносин ч. 4 ст. 849 ЦК України у сукупності з приписами та ст. 1212 ЦК України. (див. постанову Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.12.2019р. у справі № 911/1570/18).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача авансового платежу в сумі 250 000,00грн. так як позивачем невірно обрано спосіб захисту.

За неналежне виконання відповідачем умов Договору та приписів чинного законодавства України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 28 749,49грн. за період з 16.10.2020р. по 09.12.2020р. ( п. 6.3. Договору) та штраф у розмірі 10% від вартості невиконаних вчасно робіт (п. 3.3. Договору - 1 594 290,00грн.) у розмірі в сумі 159 429,00грн. (п. 6.5. Договору). Також за порушення виконання грошового зобов`язання щодо повернення попередньої оплати позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати в сумі 3 254,97грн. за період серпень - жовтень 2020р. (розрахунок - наведений в тексті позовної заяви).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 Господарського кодексу України (далі - ГК України) є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами Договору сторони передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань Підрядником при виконанні та здачі робіт, він сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання зобов`язань за кожний день прострочення, а у разі здійснення попередньої оплати, він також, крім сплати штрафних санкцій, повертає Замовнику отримані кошти з урахуванням індексу інфляції. Розмір санкцій обчислюється від суми (вартості) невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов`язання до моменту його виконання (п. 6.3. Договору). У випадку прострочення виконання зобов`язання Підрядником протягом 30 (тридцять) робочих днів, додаткового нараховується штраф у розмірі 10% від вартості невиконаних вчасно робіт (6.5. Договору).

Тобто, умовами Договору сторони погодили застосування у разі неналежного виконання підрядником договірних зобов"язань пені та штрафу одночасно.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові 02.04.2019р. у справі №917/194/18, одночасне стягнення штрафу та пені не є притягненням до подвійної відповідальності та не суперечить ст. 61 Конституції України. Наведена правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі №911/2813/17, від 22.03.2018р. у справі №911/1351/17, від 25.05.2018р. у справі №922/1720/17, відповідно до якої одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно із ст.549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договору № 10-07-20/2 від 10.07.2020р., що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені, штрафу) відповідно до п. 6.3. та п. 6.5. вказаного Договору.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені та штрафу судом встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов Договору та вимогам чинного законодавства України.

Як зазначалося вище, позивач на підставі умов Договору та приписів ст. 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення з відповідача інфляційні витрати в сумі 3 254,97грн., розрахунок яких здійснено на суму попередньої оплати в розмірі 250 000,00грн.

Відповідачем у апеляційній скарзі вказано, що у п. 3.8 Договору сторони передбачили, що замовник зобов`язується сплатити підряднику попередній авансовий платіж нібито до 50% від загальної вартості робіт, яка становить 797145,00 грн.

Таким чином, відповідач стверджує, що сума сплати замовником становила 250000 грн, а 547145 грн авансу перераховано не було, що стало причиною неможливості виконання робіт з боку відповідача у встановлені строки.

Проте, таку позицію колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вивченням Договору встановлено, що відповідно до пункту 3.8 сторонами узгоджено попередній авансовий платіж, який складає до 50% від загальної вартості робіт.

Відповідно до виставленого рахунку відповідача загальна вартість робіт складає 797145,00 грн, що і дало підстави позивачу для сплати авансового платежу, передбаченого пунктом 3.8 Договору у розмірі 250 000 грн.

Окрім того, слід звернути увагу, що в матеріалах справи міститься гарантійний лист відповідача від 07.12.2020 р. за №18, в якому останній підтвердив отримання передплати у сумі 250 000,00 грн і гарантував здійснити її повернення до 31.12.2020 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на те, що суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого, на думку апеляційного суду, висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення авансового платежу, а інфляційні витрати є похідними вимогами від грошового зобов`язання, у задоволенні позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат в сумі 3 254,97 грн також слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі викладеного, висновок суду про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача 28 749,49 грн пені та 159 429,00 грн штрафу є обґрунтованим.

Отже, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини не є підставою для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за укладено Договором №10-07-20/2 від 10.07.2020 р.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача та залишення без змін рішення господарського суду Полтавської області.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Отже, в силу приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача, судові витрати понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю СВ-Білдінг на рішення Господарського суду Полтавської області від 15 березня 2021 року у справі №917/1963/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 15 березня 2021 року у справі №917/1963/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.01.2021 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Хачатрян В.С.