ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м.Харків Справа № 913/435/21

Провадження №34/913/435/21

Господарський суд Луганської області у складі:

суддя Іванов А.В.

при секретарі судового засідання Медуниці Р.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сангрейн Інвест ЛТД», м. Запоріжжя,

до Фермерського господарства «Риск», с. Невське Кремінського району Луганської області,

про стягнення 216 300 грн. 00 коп.

В судовому засіданні брали участь:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сангрейн Інвест ЛТД» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Фермерського господарства «Риск», в якій просило стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 2 539 080 грн. 00 коп., з яких попередня оплата в сумі 1 860 180 грн. 00 коп., штраф за прострочення поставки Товару у розмірі 216 300 грн. 00 коп. та штраф за відмову від виконання Договору в сумі 462 600 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.04.2021 між сторонами було укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції №652, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався поставити та передати у власність позивача, а позивач - прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію українського походження врожаю 2020 року - кукурудзу 3 класу в кількості 300 тон (далі Товар).

Як зазначає позивач, він належним чином виконав свої зобов`язання та оплатив передбачену Договором передплату в сумі 1 860 180 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №319 від 07.04.2021. В свою чергу, відповідач жодної тони Товару позивачу не поставив, тобто фактично відмовився від виконання своїх зобов`язань за Договором в односторонньому порядку.

21.06.2021 позивач вручив відповідачу Повідомлення №1305/21 від 13.05.2021 про відмову позивача від поставки Товару з вимогою про повернення попередньої оплати та сплату штрафу за односторонню відмову від Договору. Проте, відповідач станом на 30.06.2021 отриману від позивача попередню оплату не повернув та передбачені Договором штрафні санкції не сплатив.

Позивач стверджує, що через невиконання відповідачем його зобов`язань за Договором, він був вимушений терміново укласти Договір поставки сільськогосподарської продукції №694 від 04.05.2021 щодо поставки 500 тон кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року з іншим постачальником - Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Вікторія».

В зв`язку з наведеним позивач вважає, що ним понесені прямі збитки, які складаються із суми збільшення вартості аналогічного Товару, який позивач був вимушений придбати для виконання власних зобов`язань перед покупцями в розмірі 238 00 грн. 00 коп. та банківських процентів, які було виплачено банку за користування грошовими коштами, сплаченими відповідачу за Товар у сумі 57 334 грн. 31 коп.

Також, на думку позивача, невиконання відповідачем зобов`язань за Договором призвело до затримки виконання ним власних зобов`язань перед покупцями, в наслідок чого йому завдано моральної шкоди у вигляді приниження ділової репутації як надійного постачальника сільськогосподарської продукції в розмірі 216 300 грн. 00 коп.

Крім того, разом з позовною заявою позивач надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правову допомогу та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в загальній сумі 20 170 грн. 00 коп.

При цьому, після звернення до господарського суду із позовною заявою позивач двічі зменшував розмір позовних вимог заявами від 02.08.2021 та 30.08.2021, які були прийняті судом ухвалами від 16.08.2021 та 14.09.2021 відповідно.

Оскільки в заяві про зменшення позовних вимог (уточнена) від 30.08.2021 позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 216 300 грн. 00 коп., яка складається лише із зобов`язання щодо оплати штрафу за прострочення поставки Товару в сумі 216 300 грн. 00 коп., суд здійснює розгляд справи саме в межах цих позовних вимог.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 справу №913/435/21 передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 12.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.08.2021 о 15 год. 00 хв.

03.08.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що застосування штрафу у розмірі 20% від вартості непоставленого Товару за односторонню відмову Постачальника є безпідставним, оскільки відповідач не відмовлявся від виконання зобов`язань за Договором щодо поставки Товару, що, зокрема, підтверджується відсутністю повідомлення Постачальника про відмову від виконання зобов`язань.

Крім того, відповідач вказує, що застосування відповідальності у вигляді штрафу передбачене змістом Договору поставки лише після отримання Постачальником письмової вимоги від Покупця, якої відповідач не отримував. В свою чергу, підпис на поштовому повідомленні вчинено не головою ФГ «Риск», а невідомою особою.

Також відповідач наголошує, що повернув попередню оплату за Договором поставки в розмірі 1 860 180 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №117 від 07.07.2021 та №120 від 08.07.2021.

В зв`язку з наведеним, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

10.08.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог від 02.08.2021, яка за оцінкою суду є заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 648 900 грн. 00 коп., з яких штраф за прострочення поставки Товару у розмірі 216 300 грн. 00 коп. та штраф за відмову від виконання Договору в сумі 462 600 грн. 00 коп. і яка була прийнята судом.

Також 10.08.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява від 02.08.2021 про повернення судового збору, в якій просив в зв`язку зі зменшенням позовних вимог повернути надмірно сплачений судовий збір у розмірі 28 352 грн. 70 коп., яка була долучена до матеріалів справи.

12.08.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що неодноразово повідомляв відповідача засобами телефонного зв`язку про те, що в разі тривалого невиконання Договору поставки з його боку він втрачає сенс для позивача, який буде змушений придбати необхідну кількість Товару у інших постачальників. Однак, відповідач свідомо не виконував умови Договору поставки, тому, на думку позивача, бездіяльність відповідача в частині виконання цього Договору є його відмовою від Договору в односторонньому порядку.

Позивач наголошує, що відповідач ухилявся від отримання, направленого позивачем поштою, листа від 13.05.2021 з повідомленням про відмову від поставки, внаслідок чого поштове відправлення з цим повідомленням повернулося на адресу позивача у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Як стверджує позивач, посилання відповідача на неотримання письмової вимоги не відповідає наявним в матеріалах справи доказам, оскільки факт отримання листа від 13.05.2021 підтверджується посиланням на цей лист в платіжних дорученнях від 07.07.2021 №117 та 08.07.2021 №120, які були додані відповідачем до відзиву.

До того ж, факт отримання оригіналу листа-повідомлення від 13.05.2021 саме директором відповідача ОСОБА_2. та вчинення ним особистого підпису на копії цього листа може підтвердити свідок ОСОБА_1, який здійснював це вручення особисто.

Позивач вважає, що жодних доказів на підтвердження наявності обставин, які б заважали відповідачу виконати його зобов`язання за Договором поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2021 відповідачем надано не було. В зв`язку з наведеним позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 16.08.2021 запропоновано відповідачу надати заперечення на відповідь на відзив з доказами направлення іншій стороні. Запропоновано позивачу надати письмові пояснення щодо клопотань відповідача про витребування доказів №31-Ф.А. від 16.08.2021 та про призначення почеркознавчої експертизи №30-Ф.А. від 16.08.2021. Повернуто позивачу копію заяви свідка від 09.08.2021 без розгляду. Відкладено підготовче засідання на 14.09.2021 о 15 год. 30 хв.

13.09.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшли заперечення №34-Ф від 12.09.2021, в яких заперечує сам факт укладення Договору поставки №652 від 06.01.2021, зазначаючи, що в п. 8.5. Договору встановлено його укладення в двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін. Тому відповідач вважає, що зміст Договору не містить вказівок на юридичну силу електронних, сканованих копій, факсимільних та іншого походження документів за відсутності оригіналу цього Договору.

Відповідач зауважує, що роздруківки електронної переписки не є належним доказом укладення між сторонами зазначеного Договору та вчинення сторонами дій, спрямованих на виникнення та виконання зобов`язань за Договором. Тому надані позивачем роздруківки електронної переписки не є доказами обміну електронними документами, в яких зафіксовано зміст Договору поставки №652 від 06.01.2021 та воля сторін на його укладення.

Як стверджує відповідач, Договір поставки №652 від 06.01.2021 не має ознак електронного документа, не підписаний електронними цифровими підписами сторін та міг набрати чинності виключно після його фізичного підписання сторонами та скріплення печатками у паперовому вигляді. Проте, відповідач вказує, що позивач не надав суду належним чином оформлених оригіналів ані свого примірника Договору, ані копії такого Документа.

При цьому, на думку відповідача, у наданих позивачем матеріалах відсутні також докази обміну між сторонами іншими документами, ніж електронними, в яких зафіксовано зміст Договору поставки №652 від 06.01.2021 та воля сторін на його укладення шляхом підписання в письмовому вигляді одного документа, в якому зафіксовано зміст Договору, підписання в письмовому вигляді Специфікації до Договору чи Додаткових угод до нього тощо.

В зв`язку з наведеним відповідач не визнав позовні вимоги в повному обсязі.

02.09.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (уточнена) від 30.08.2021, в якій позивач просив стягнути з відповідача лише заборгованість в сумі 216 300 грн. 00 коп., яка складається із зобов`язання щодо оплати штрафу за прострочення поставки Товару в сумі 216 300 грн. 00 коп. і яка була прийнята судом.

Позивач наголошує, що 14.05.2021 направив відповідачу лист-повідомлення №1305/21 від 13.05.2021, який містив відмову від поставки, вимогу про сплату штрафу за односторонню відмову від Договору у розмірі 432 600 грн., а також розрахунок штрафу. Як вказує позивач це повідомлення повернулося йому 08.06.2021.

На думку позивача, відповідач ухилявся від отримання поштових повідомлень, тому лист-повідомлення №1305/21 від 13.05.2021 був вручений директору відповідача представником позивача 21.06.2021 особисто. Позивач вважає, що факт отримання цього листа директором відповідача особисто підтверджується показаннями свідка ОСОБА_1 від 30.08.2021. Саме після отримання вказаного листа відповідач повернув позивачу 865 199 грн. 81 коп. та 994 980 грн. 19 коп., оскільки в платіжних дорученнях №117 від 07.07.2021 та №120 від 08.07.2021 в призначенні платежу вказав, що повернення попередньої оплати по Договору від 06.04.2021 №652 згідно листа ТОВ «Сангрейн Інвест ЛТД» від 13.05.2021 №1.

Крім того, позивач зазначає, що направляв на поштову адресу відповідача письмову вимогу від 02.08.2021 про сплату штрафу в розмірі 216 300 грн. та 3% річних на суми заборгованості, яку 05.08.2021 було вручено представнику відповідача особисто, але з невідомих причин повернуто.

Також 02.09.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява від 30.08.2021 про повернення судового збору, в якій просив в зв`язку зі зменшенням позовних вимог повернути надмірно сплачений судовий збір у розмірі 34 841 грн. 70 коп., яка була долучена до матеріалів справи.

Крім того, до заяви про зменшення розміру позовних вимог (уточнена) від 30.08.2021 позивач додав заяву свідка ОСОБА_1 від 30.08.2021, яка також була долучена до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.09.2021 запропоновано сторонам подати додаткові письмові пояснення та докази на їх підтвердження у строк до 01.10.2021. Продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів. Відкладено підготовче засідання на 07.10.2021 о 15 год. 00 хв.

15.09.2021 від позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, в якому просив поновити строк для подання доказів та долучити до матеріалів справи електронний доказ - електронну копію податкової накладної №27 від 07.04.2021, яке було задоволено, а доказ долучений до матеріалів справи.

04.10.2021 на адресу суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що Договір поставки №652 від 06.04.2021 було укладено у спрощений спосіб шляхом обміну листами та документами через електронну поштову скриньку відповідача, а також вчиненням дій, що свідчать про прийняття Договору до виконання. На отриманому від відповідача скані Договору поставки є підпис голови ФГ «Риск» ОСОБА_2. та печатка ФГ «Риск».

Позивач наголошує, що 07.04.2021 з електронної адреси відповідача на його електронну адресу надійшов лист, у вкладенні містився файл зі сканкопією рахунку на оплату №11 від 06.04.2021, в якому відповідач вказаний як постачальник, а позивач як покупець. Також в рахунку вказано реквізити Договору №652 від 06.04.2021, згідно якого необхідно здійснити оплату, його найменування - кукурудза 3 класу, кількість - 300 тон та ціну за 1 тону товару - 6324,56 грн. Даний рахунок підписано головним бухгалтером ОСОБА_3 та скріплено печаткою ФГ «Риск».

Позивач вказує, що 07.04.2021 оплатив попередню оплату за Договором згідно платіжного доручення №319. В свою чергу, відповідач на отриману суму попередньої оплати склав та зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №27 від 07.04.2021, яка підписана електронним підписом директора ФГ «Риск» ОСОБА_2. Однак, відповідач жодної тони товару позивачу не поставив.

Як стверджує позивач, 02.08.2021 та 01.09.2021 він відправляв відповідачу письмову вимогу про сплату штрафу за прострочення поставки. Проте, станом на 30.09.2021 штраф відповідачем сплачено не було.

В зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача штраф за прострочення поставки товару в сумі 216 300 грн.

Також 04.10.2021 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, в якому просив долучити до матеріалів справи копію опису вкладення та роздруківки з сайту Укрпошти із заявою про поновлення строку на подання доказів, яке було задоволено, а докази долучені до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 07.10.2021 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10.11.2021 о 14 год. 30 хв.

Представники сторін у судове засідання 10.11.2021 не прибули, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с. 250-252).

У судовому засіданні 10.11.2021 суд, розглянувши справу по суті, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, ухвалив вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2021 між Фермерським господарством «Риск» (Постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сангрейн Інвест ЛТД» (Покупець, позивач) було укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції №652 (далі - Договір), відповідно до умов п.п. 1.1.,1.2. якого відповідач зобов`язався поставити та передати у власність відповідача, а відповідач - прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію українського походження врожаю 2020 року (далі - Товар) - кукурудзу 3-го класу за ціною 7 210 грн. за 1 тону, в тому числі ПДВ (а.с. 6-8).

Кількість Товару, що поставляється за Договором: 300 тон. Загальна вартість цього Договору складається із сум вартості прийнятих Покупцем партій Товару, що поставляється за цим Договором (п.п. 1.4., 1.5. Договору).

За умовами п.п. 2.1., 2.2. Договору термін поставки Товару: з 06.04.2021 по 16.04.2021 включно. Товар може поставлятися окремими партіями. Товар поставляється насипом автомобільним транспортом на умовах поставки DAP, місце поставки: ТОВ «ГРЕЙН ПАРТНЕР», далі - зерновий склад Покупця, розташований за адресою: Харківська обл., м. Куп`янськ, пл. Вокзальна, буд. 27 у відповідності із правилами «Інкотермс-2010».

Датою поставки та переходу права власності на Товар і всіх ризиків та вигод, пов`язаних з Товаром, від Постачальника до Покупця є дата вивантаження Товару Покупцю в місці поставки, відповідно до п. 2.2. Договору, що відповідає даті прийняття/вивантаження Товару, вказаної у реєстрі Зерновим складом Покупця (п. 2.3. Договору).

Пунктами 4.1. та 4.2. Договору передбачено, що оплата Товару Покупцем здійснюється в наступному порядку: 86% вартості кожної окремої партії Товару - протягом трьох банківських днів з дати підписання договору, отримання Покупцем рахунка-фактури та/або відвантаження Постачальником партії Товару; 14% вартості партії Товару здійснюється протягом трьох банківських днів, наступних за датою отримання Покупцем партії Товару і податкової накладної складної і зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України та оригіналів документів згідно п. 2.4., завірених копій згідно з п. 7.2. та/або п. 7.3. цього Договору. Оплата за Товар здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Постачальника.

У разі прострочення терміну поставки Товару вказаного в пункті 2.1. даного Договору з вини Постачальника більш ніж на 20 календарних днів Покупець має право відмовитися від прийняття простроченої партії Товару. У разі відмови Покупця від прийняття простроченої партії Товару Постачальник протягом 3-х календарних днів від дня відмови Покупця повертає суму отриманої оплати за цей товар та сплачує штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно поставленого Товару (п. 5.6. Договору).

Згідно із п. 5.7. Договору у випадку односторонньої відмови Постачальника від виконання своїх обов`язків за даним Договором Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20% від Загальної вартості Товару за цим Договором.

За змістом п. 5.8. Договору будь-який штраф сплачується Постачальником протягом п`яти робочих днів після отримання від Покупця письмової вимоги із розрахунком штрафу.

Сторони визначили в п. 8.1., що строк дії Договору встановлюється з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Даний договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін без жодних застережень та зауважень.

В подальшому відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №11 від 06.04.2021 Товару - Кукурудзи 3 класу кількістю 300 тон за ціною 6 324 грн. 56 коп. без ПДВ на загальну суму 2 162 999 грн. 52 коп. з ПДВ (а.с. 9).

07.04.2021 позивач платіжним дорученням №319 від 07.04.2021 перерахував відповідачу 1 860 180 грн. 00 коп. попередньої оплати (а.с. 10).

Як зазначає позивач, свої зобов`язання за Договором поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2020, він виконав належним чином, оплативши передбачену Договором передплату в сумі 1 860 180 грн. 00 коп.

В свою чергу, відповідач жодної тони Товару позивачу не поставив, тобто фактично відмовився від виконання своїх зобов`язань за Договором в односторонньому порядку.

Позивач вказує, що направив відповідачу Повідомлення про відмову від поставки та вимогу про сплату штрафу №1305/21 від 13.05.2021, в якому вказав, що відсутність поставки Товару без поважних причин є односторонньою відмовою від Договору та нарахував штраф у розмірі 20% від вартості Договору в сумі 432 600 грн. (а.с. 11).

Дане повідомлення було направлено відповідачу 14.05.2021, що вбачається з копії конверту та опису вкладення в цінний лист (а.с. 103-104).

Однак, як зазначає позивач, вказане відправлення повернулося за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання у зв`язку із відмовою відповідача в усній формі від одержання цього відправлення, про що повідомлено позивача у листі Укрпошти №1853-Т-056-В від 09.07.2021 (а.с. 140-141).

Надалі 21.06.2021 позивач вручив відповідачу Повідомлення про відмову від поставки та вимогу про сплату штрафу №1305/21 від 13.05.2021, що, за твердженням позивача підтверджується, заявою свідка ОСОБА_1 , який і вручив дане Повідомлення директору ФГ «Риск» ОСОБА_2. особисто (а.с. 142).

Проте, позивач вказує, що відповідач станом на момент пред`явлення позову отриману від позивача попередню оплату не повернув та передбачені Договором штрафні санкції не сплатив.

Після пред`явлення позову відповідач повернув позивачу попередню оплату в розмірі 1 860 180 грн. 00 коп. за Договором поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2021 двома платіжними дорученнями №117 від 07.07.2021 на суму 865 199 грн. 81 коп. та №120 від 08.07.2021 на суму 994 980 грн. 19 коп. (а.с. 65-66).

В зв`язку з цим, позивач заявами від 02.08.2021 (а.с. 69-73) та 30.08.2021 (а.с. 126-131) зменшував розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно поставленого Товару в сумі 216 300 грн. 00 коп.

При цьому, 02.08.2021 позивач також направив відповідачу Письмову вимогу про сплату штрафу та 3% річних на суми заборгованості від 02.08.2021, в якій вказав, що розмір штрафу за прострочення терміну поставки Товару складає 216 300 грн. 00 коп., а 3% річних - 1 208 грн. 91 коп. та просив перерахувати 219 578 грн. 28 коп. на його рахунок (а.с. 143-145).

Оскільки відповідачем обов`язок щодо поставки Товару за Договором поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2021 не виконано, штраф у розмірі 10% за прострочення терміну поставки Товару у добровільному порядку не сплачено, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 216 300 грн. 00 коп.

Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що застосування штрафу у розмірі 20% від вартості непоставленого Товару за односторонню відмову Постачальника є безпідставним, оскільки відповідач не відмовлявся від виконання зобов`язань за Договором щодо поставки Товару, що, зокрема, підтверджується відсутністю повідомлення Постачальника про відмову від виконання зобов`язань.

Крім того, відповідач вказує, що застосування відповідальності у вигляді штрафу передбачене змістом Договору поставки лише після отримання Постачальником письмової вимоги від Покупця, якої відповідач не отримував. В свою чергу, підпис на поштовому повідомленні вчинено не головою ФГ «Риск», а невідомою особою.

Також відповідач заперечує сам факт укладення Договору поставки №652 від 06.01.2021, зазначаючи, що в п. 8.5. Договору встановлено його укладення в двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін. Тому відповідач вважає, що зміст Договору не містить вказівок на юридичну силу електронних, сканованих копій, факсимільних та іншого походження документів за відсутності оригіналу цього Договору.

Відповідач зауважує, що роздруківки електронної переписки не є належним доказом укладення між сторонами зазначеного Договору та вчинення сторонами дій, спрямованих на виникнення та виконання зобов`язань за Договором. Тому надані позивачем роздруківки електронної переписки не є доказами обміну електронними документами, в яких зафіксовано зміст Договору поставки №652 від 06.01.2021 та воля сторін на його укладення.

Як стверджує відповідач, Договір поставки №652 від 06.01.2021 не має ознак електронного документа, не підписаний електронними цифровими підписами сторін та міг набрати чинності виключно після його фізичного підписання сторонами та скріплення печатками у паперовому вигляді. Проте, відповідач вказує, що позивач не надав суду належним чином оформлених оригіналів ані свого примірника Договору, ані копії такого Документа.

При цьому, на думку відповідача, у наданих позивачем матеріалах відсутні також докази обміну між сторонами іншими документами, ніж електронними, в яких зафіксовано зміст Договору поставки №652 від 06.01.2021 та воля сторін на його укладення шляхом підписання в письмовому вигляді одного документа, в якому зафіксовано зміст Договору, підписання в письмовому вигляді Специфікації до Договору чи Додаткових угод до нього тощо.

В зв`язку з наведеним, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою договір, який укладено сторонами, є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, Договором поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2020 передбачено, що Покупець має оплатити 86% вартості кожної окремої партії Товару - протягом трьох банківських днів з дати підписання договору, отримання Покупцем рахунка-фактури та/або відвантаження Постачальником партії Товару (п. 4.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №11 від 06.04.2021 Товару - Кукурудзи 3 класу кількістю 300 тон за ціною 6 324 грн. 56 коп. без ПДВ на загальну суму 2 162 999 грн. 52 коп. з ПДВ.

Позивач перерахував відповідачу 86% від вартості Товару в якості попередньої оплати в розмірі 1 860 180 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №319 від 07.04.2021.

Отже, позивач належним чином виконав зобов`язання за Договором поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2020 щодо оплати вартості майбутньої партії Товару у встановлений Договором строк.

Натомість, відповідач свої зобов`язання за Договором щодо поставки Товару неналежним чином не виконав, оскільки Товар вагою 300 тон не поставив, хоча мав поставити його згідно приписів п. 2.1. Договору в строк з 06.04.2021 по 16.04.2021 включно.

Таким чином, беручи до уваги те, що відповідачем у встановлений Договором строк, а саме до 16.04.2021, не поставлено позивачу Товар загальною кількістю 300 тон, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що порушив умови Договору поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2020 щодо строків поставки такого Товару.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За змістом ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За умовами п. 5.6. Договору у разі прострочення терміну поставки Товару вказаного в пункті 2.1. даного Договору з вини Постачальника більш ніж на 20 календарних днів Покупець має право відмовитися від прийняття простроченої партії Товару. У разі відмови Покупця від прийняття простроченої партії Товару Постачальник протягом 3-х календарних днів від дня відмови Покупця повертає суму отриманої оплати за цей товар та сплачує штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно поставленого Товару.

Таким чином, приписами законодавства та умовами укладеного сторонами Договору поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2020 встановлена відповідальність відповідача за несвоєчасну поставку Товару, зокрема, у вигляді нарахування штрафу у відсотковому відношенні від вартості несвоєчасно поставленого або непоставленого Товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до вимог п. 5.6. Договору направив 14.05.2021 відповідачу Повідомлення про відмову від поставки та вимогу про сплату штрафу №1305/21 від 13.05.2021 (а.с. 11), що підтверджується копією конверту та опису вкладення в цінний лист (а.с. 103-104).

Проте, вказане відправлення повернулося за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання у зв`язку із відмовою відповідача в усній формі від одержання цього відправлення, про що свідчить лист Укрпошти №1853-Т-056-В від 09.07.2021 (а.с. 140-141).

21.06.2021 позивач вручив відповідачу Повідомлення про відмову від поставки та вимогу про сплату штрафу №1305/21 від 13.05.2021 особисто.

Матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву свідка від 30.08.2021, в якій ОСОБА_1 , що працює в ТОВ «Сангрейн Інвест» на посаді менеджера, вказав, що особисто вручив 21.06.2021 оригінал даного Повідомлення директору ФГ «Риск» ОСОБА_2 , після отримання якого останній в присутності ОСОБА_1 написав на примірнику позивача прізвище та ініціали, дату та поставив підпис, після чого цей примірник був переданий представнику ТОВ «Сангрейн Інвест ЛТД» Сімонову М.Ю. (а.с. 142).

Відтак, суд вважає, що позивач у відповідності до умов Договору належним чином повідомив відповідача про відмову від поставки Товару.

При цьому, в Повідомленні про відмову від поставки та вимогу про сплату штрафу №1305/21 від 13.05.2021 позивач з посиланням на п. 5.7. Договору вказав, що відсутність поставки Товару без поважних причин є односторонньою відмовою від Договору та нарахував штраф у розмірі 20% від вартості Договору в сумі 432 600 грн. (а.с. 11).

Суд зауважує, що повідомивши відповідача про відмову від поставки Товару за Договором, позивач не вірно посилався на п. 5.7. Договору, оскільки його положення стосуються випадку односторонньої відмови Постачальника від виконання своїх обов`язків за Договором, в зв`язку з чим він має сплатити Покупцю штраф у розмірі 20% від загальної вартості Товару за цим Договором.

Натомість в даному випадку підлягають застосуванню положення п. 5.6. Договору, оскільки від поставки відмовився саме позивач як Покупець за Договором в зв`язку із простроченням Постачальником терміну поставки Товару, якому має бути нараховано за це штраф, однак в розмірі 10% від вартості несвоєчасно поставленого Товару.

Наведене також підтверджується подальшими діями позивача, який 02.08.2021 направив відповідачу Письмову вимогу про сплату штрафу та 3% річних на суми заборгованості від 02.08.2021, в якій вказав, що розмір штрафу за прострочення терміну поставки Товару складає 216 300 грн. 00 коп., а 3% річних - 1 208 грн. 91 коп. та просив перерахувати 219 578 грн. 28 коп. на його рахунок (а.с. 143-145).

При цьому, твердження відповідача щодо того, що застосування штрафу у розмірі 20% від вартості непоставленого Товару за односторонню відмову Постачальника є безпідставним, оскільки відповідач не відмовлявся від виконання зобов`язань за Договором щодо поставки Товару, що, зокрема, підтверджується відсутністю повідомлення Постачальника про відмову від виконання зобов`язань, не беруться судом до уваги.

Позаяк, відповідач, не здійснивши поставку Товару у визначений строк та будучи обізнаним про умови п. 5.6. Договору, в будь-якому випадку розумів можливість позивача відмовитись від поставки Товару та вимагати сплати штрафу у розмірі 10% від вартості несвоєчасно поставленого Товару.

Тому після отримання Повідомлення про відмову від поставки та вимогу про сплату штрафу №1305/21 від 13.05.2021 у відповідача виник обов`язок сплатити такий штраф.

Відповідно до розрахунку позивача штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно поставленого Товару нараховано на суму непоставленого Товару в розмірі 2 163 000 грн. 00 коп. та згідно розрахунку становить 216 300 грн. 00 коп.

Перевіривши розрахунок штрафу, наданого позивачем, суд вважає його арифметично вірним та зробленими у відповідності умов Договору та норм чинного законодавства.

Отже, відповідач за не поставку Товару вагою 300,00 тон у встановлений Договором строк мав сплатити позивачу штраф у розмірі 10% від суми непоставленого Товару, що становить 216 300 грн. 00 коп. Проте, матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем штрафу у вказаному розмірі.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не сплатив позивачу штрафні санкції за Договором поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2020, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 216 300 грн. 00 коп. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача про те, що він не отримував вимоги від Покупця, після чого є можливим застосування відповідальності у вигляді штрафу, суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи свідчать про направлення позивачем 14.05.2021 Повідомлення про відмову від поставки та вимогу про сплату штрафу №1305/21 від 13.05.2021, подальшу відмову відповідача в усній формі від одержання поштового відправлення з цим Повідомленням та особисте вручення 21.06.2021 директору ФГ «Риск» ОСОБА_2. оригіналу такого Повідомлення.

В свою чергу, твердження відповідача про те, що підпис на примірнику Повідомлення про відмову від поставки та вимогу про сплату штрафу №1305/21 від 13.05.2021 який знаходиться у позивача, вчинено не головою ФГ «Риск», а невідомою особою, є не доведеними, не підтвердженими та такими, що спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема, і заявою свідка ОСОБА_1 від 30.08.2021.

Заперечення відповідача щодо самого факту укладення Договору поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.01.2021, є безпідставними, виходячи з наступного.

Положенням ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ч. 1, 8 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між юридичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19.

Аналогічної правової позиції також притримувався Верховний Суд України в постановах від 23.09.2015 у справі №914/2846/14 та від 06.07.2016 у справі №914/4540/14.

До матеріалів справи позивачем долучено належним чином завірену копію Договору поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2021, який укладений між Фермерським господарством «Риск» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сангрейн Інвест ЛТД» (Продавець).

Вказаний Договір підписаний з боку Постачальника головою ФГ «Риск» ОСОБА_2., який діяв на підставі статуту та скріплений печаткою відповідача, а з боку Покупця Договір підписаний його представником Симоновим М.Ю., який діяв на підставі довіреності, і також скріплений печаткою ТОВ «Сангрейн Інвест ЛТД».

Судом встановлено, що даний Договір виконувався сторонами, оскільки саме відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №11 від 06.04.2021, в якому зазначив реквізити Договору - №652 від 06.04.2021, вказав Товар - Кукурудза 3 класу кількістю 300 тон, його ціну 6 324 грн. 56 коп. без ПДВ та загальну суму 2 162 999 грн. 52 коп. з ПДВ, що відповідає умовам саме Договору поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2021, а позивач, в свою чергу, перерахував відповідачу 1 860 180 грн. 00 коп. 86% попередньої оплати за Договором за платіжним дорученням №319 від 07.04.2021 (а.с. 9-10).

В подальшому, відповідач повернув позивачу кошти в розмірі 1 860 180 грн. 00 коп. двома платіжними дорученнями №117 від 07.07.2021 на суму 865 199 грн. 81 коп. та №120 від 08.07.2021 на суму 994 980 грн. 19 коп., вказавши в призначенні платежу як повернення попередньої оплати по Договору від 06.04.2021 року №652 згідно листа ТОВ «Сангрейн Інвест ЛТД» від 13.05.2021 року №1 у т.ч. ПДВ (а.с. 65-66).

Відтак, оцінивши вищевказані докази в сукупності, суд приходить до висновку про те, що матеріалами справи підтверджено укладення Договору поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2021, а отже наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем, і виконання сторонами його умов.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.06.2020 у справі №906/355/19.

Крім того, про факт укладення Договору поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2021 та його подальше виконання сторонами, свідчить також податкова накладна №27 від 07.04.2021 (а.с. 210).

Вказана податкова накладна була складена відповідачем та зареєстрована ним у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 1 860 180 грн. 00 коп., Постачальником (продавцем), згідно цієї накладної є ФГ «Риск», а Отримувачем (покупцем) ТОВ «Сангрейн Інвест ЛТД», номенклатура товару - Кукурудза 3 класу.

Отже, дана господарська операція зафіксована не лише в первинних бухгалтерських документах, а й відображена у податковому обліку відповідача.

При цьому, податкова накладна як доказ може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт виникнення зобов`язання з постачання Товару покупцю.

Такі висновки викладені Касаційним господарським судом у постановах від 04.11.2019 у справі №905/49/15 та від 29.01.2020 у справі №916/922/19.

Проте, надаючи оцінку податковій накладній у сукупності з іншими доказами у справі, суд, враховуючи положення Податкового кодексу України, та фактичні дії відповідача щодо відображення ним в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного Товару, вважає, що ця податкова накладна також свідчить про укладення Договору поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2021 та його подальше виконання сторонами.

До того ж, в матеріалах справи наявна переписка засобами електронної пошти між сторонами, відповідно до якої 06.04.2021 позивач з електронної адреси направив відповідачу на електронну адресу проект Договору поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2021 з проханням підписати та вислати його скановану копію разом із рахунком на попередню оплату (а.с. 132).

Відповідач 06.04.2021 у відповідь на вказаний електронний лист направив позивачу підписаний та скріплений печаткою Договір поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2021 разом з рахунком на попередню оплату №11 від 06.04.2021 (а.с. 133-136).

Наведене вказує на укладення Договору поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.01.2021 у спрощений спосіб шляхом обміну листами.

В той же час, доводи відповідача про те, що роздруківки електронної переписки не є належним доказом укладення між сторонами зазначеного Договору та вчинення сторонами дій, спрямованих на виникнення та виконання зобов`язань за Договором, суд вважає помилковими та не приймає їх до уваги.

Інші доводи та заперечення відповідача не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, заперечення відповідача проти позову суд визнає необґрунтованими та не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову.

Загалом позиція відповідача в цій справі є суперечливою, оскільки спочатку він виставляє рахунок позивачу на оплату, потім повертає кошти, сплачені позивачем в якості попередньої оплати за Договором, зазначаючи в реквізитах цей Договір, однак, при цьому стверджує, що повідомлення про відмову від поставки він не отримував, а Договір взагалі укладено не було.

Натомість згідно доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці (non concedit venire contra factum proprium).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 ЦК України.

Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб.

Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Такого висновку дотримується Верховний Суд в постанові від 18.04.2019 у справі №917/848/18.

Суд наголошує, що суперечлива поведінка сторін заборонена як в цивільних правовідносинах, оскільки не сприяє сталому діловому обороту, так є неприйнятною і при розгляді справи. Тому, на переконання суду, вищевказане свідчить лише про намагання відповідача уникнути господарської відповідальності за порушення умов Договору.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф за Договором поставки сільськогосподарської продукції №652 від 06.04.2020 у розмірі 216 300 грн. 00 коп.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

З позовної заяви вбачається, що судовими витратами в даній справі є сума сплаченого судового збору у розмірі 38 086 грн. 20 коп., а також витрати на професійну правову допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в сумі 20 170 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, зменшення позовних вимог, судовий збір за звернення до господарського суду з позовною заявою про стягнення 216 300 грн. 00 коп. складає 3 244 грн. 50 коп., який слід покласти на відповідача, оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Решта судового збору підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України, про що окремо буде постановлено ухвалу суду.

Стосовно витрат на професійну правову допомогу та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, суд зазначає наступне.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Разом з позовною заявою позивач надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правову допомогу та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в загальній сумі 20 170 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, у позовній заяві позивач зазначив, що розрахунок та докази на підтвердження фактично понесених у зв`язку із розглядом справи витрат буде надано суду до закінчення судових дебатів, а у разі неможливості - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на викладене, питання про розподіл витрат на професійну правову допомогу та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, буде вирішено судом за наслідками надання позивачем доказів їх понесення.

Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сангрейн Інвест ЛТД» до Фермерського господарства «Риск» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Риск» (92917, Луганська обл., Кремінський р-н, с. Невське, вул. Яроцького, буд. 21, ідентифікаційний код 13411093) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сангрейн Інвест ЛТД» (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-А, ідентифікаційний код 42029116) штраф у розмірі 216 300 грн. 00 коп. та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3 244 грн. 50 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 11.11.2021.

Суддя А.В. Іванов