РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2021Справа № 910/12964/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/12964/21

За позовом Служби зовнішньої розвідки України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс»

про стягнення 185731,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Служба зовнішньої розвідки України (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» (далі - відповідач) про стягнення 185731,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором №16/1/3-2 від 26.03.2020 не виконав роботи у передбачений договором строк, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення штрафні санкції (штраф та пеня) у розмірі 185731,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 відкрито провадження у справі та, оскільки справа малозначна і було відсутнє клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17.09.2021 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки позивач листом №16/1/912 від 27.03.2020 повідомив його про настання для Служби зовнішньої розвідки України форс-мажорних обставин на невизначений період у зв`язку із запровадження карантинних заходів на території України, тобто позивачем ініційовано призупинення термінів виконання робіт за укладеним договором. Відповідач наголошує на тому, що фактично його допущено до об`єкту у червні 2020 року, що зумовило їх виконання поза строком та свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

24.09.2021 через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що відповідач не вірно трактує отриманий лист від 27.03.2020, оскільки за вказаним листом Служба зовнішньої розвідки України повідомила про можливе отримання сертифікату форс-мажорних обставин у зв`язку із запровадженням карантину, який би міг засвідчити факт настання таких обставин саме для позивача та про можливе, у зв`язку з цим, призупинення виконання робіт з капітального ремонту, можливе припинення допуску представників відповідача на об`єкт. Тоді як, відповідачем не надано сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини, а відтак і його посилання на автоматичне продовження строків виконання робіт не має жодного доказового підтвердження.

30.09.2021 через відділ діловодства суду надійшли заперечення, в яких відповідач наполягає на тому, що вказаним листом позивач повідомив про виникнення саме у нього форс-мажорних обставин. При цьому, зауважує на тому, що об`єкт, де проводились роботи, є режимним і без спеціального дозволу позивача, відповідач потрапити до нього ніяк не міг, тим більше, що вказаним листом позивач повідомив про припинення виконання робіт та допуск працівників відповідача. Зауважує на тому, що від позивача не було жодних письмових претензій щодо затримки початку робіт з капітального ремонту об`єкту як і вимоги щодо можливого розірвання договору у зв`язку з їх несвоєчасним виконанням.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2020 між Службою зовнішньої розвідки України (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» (далі - підрядник) укладено договір №16/1/3-2, за умовами пункту 1.1 якого підрядник зобов`язується за завданням замовника на свій ризик виконати та здати йому в установлений цим договором строк закінчені роботи з капітального ремонту спортивного майданчика біля житлового будинку УТЦ Б-3 на об`єкті, розташованому у м. Києві, 19 км Житомирського шосе, 3 (далі - об`єкт), а замовник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, прийняти закінчені роботи на об`єкті та оплатити їх.

Умовами пунктів 1.2 та 1.4 договору сторони визначили, що підрядник виконує роботи згідно проектної документації в межах ціни цього договору за рахунок коштів державного бюджету України. Підрядник повинен виконати передбачені цим договором роботи, якість яких відповідає державним стандартам, будівельним нормам, іншим нормативно-правовим актам. Склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначені кошторисною документацією, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.1 договору визначено, що роботи за цим договором, визначені у пункті 1.1 договору, виконуються у строк до 1 вересня 2020 року.

Строки виконання робіт можуть змінюватися із внесенням відповідних змін у договір у разі: виникнення обставин непереборної сили; невиконання або неналежного виконання замовником своїх зобов`язань (несвоєчасне надання фронту робіт, проектної документації, порушення умов фінансування, тощо); внесення замовником змін до проектної документації (вихідних даних), плану фінансування; виникнення інших обставин, що не залежать від підрядника та можуть вплинути на строки виконання робіт (у тому числі несвоєчасне - терміном більше трьох днів з дати письмово повідомлення підрядника, забезпечення замовником допуску працівників підрядника на об`єкт (пункт 2.3 договору).

Договірна ціна цього договору визначається на основі кошторису, що є невід`ємною частиною цього договору, є динамічною і складає 1099000,00 грн (пункт 3.1 договору).

Умовами пункту 5.1 та 5.2 укладеного договору сторони визначили, що забезпечення робіт проектною документацією покладається на замовника. Замовник протягом 3-х робочих днів з дати укладення цього договору зобов`язаний передати підряднику затверджену проектну документацію, розроблену відповідно до вимог ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво».

Приписами пункту 11.1 договору визначено, що приймання-передача закінчених робіт (об`єкта) проводиться шляхом підписання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт (форма №КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма №КБ-3).

У пункті 18.1 договору сторони передбачили, що він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2020 року, а щодо взаємних розрахунків - до їх повного виконання.

Після підписання договору, у зв`язку з запровадженням на території України карантинних обмежень, позивач листом №16/1/912 від 27.03.2020 повідомив відповідача про можливе засвідчення факту форс-мажорних обставин, що унеможливить виконання Службою зовнішньої розвідки України зобов`язань за договором та, відповідно, припинення допуску представників відповідача на об`єкт позивача, у зв`язку з чим, просив передбачити можливе тимчасове припинення виконання робіт на об`єкті з вжиттям заходів визначених Положенням про порядок консервації та розконсервації об`єктів будівництва, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №2 від 21.10.2005.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, відповідач передав позивачу роботи з капітального ремонту спортивного майданчика на об`єкті, розташованому у м. Києві, 19 км Житомирського шосе, 3 у період з червня по серпень 2020 року на суму 534434,96 грн, про що складені акти приймання виконання будівельних робіт акт №1 від 17.06.2020 на суму 267413,28 грн, акти №2 від 28.08.2020 та №3 на суму 267021,68 грн, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

27.08.2020 позивач звернувся до відповідача з листом №16/1/2404, в якому враховуючи погоджений договірний строк виконання робіт, наголосив на необхідності завершення виконання ремонтно-будівельних робіт у визначений строк.

В свою чергу, відповідач звернувся до позивача з листом №61/08/2020 від 28.08.2020, в якому посилаючись на карантинні обмеження та затримку розрахунків його контрагентів вказав про неможливість своєчасного виконання ремонтних робіт за об`єктом та гарантував їх завершення до 30.09.2020, у зв`язку з чим просив укласти додаткову угоду в частині продовження строків виконання ремонтних робіт до 30.09.2020.

Позивач відповіддю №16/1/2455 від 03.09.2020 відмовив відповідачу в продовженні термінів виконання ремонтних робіт на спортивному майданчику та наголосив на необхідності якнайшвидшого завершення будівельних робіт у відповідності до взятих на себе відповідачем зобов`язань.

У період жовтень та грудень 2020 року відповідач передав позивачу роботи з капітального ремонту спортивного майданчика на об`єкті, розташованому у м. Києві, 19 км Житомирського шосе, 3 на суму 564565,04 грн, про що складені акти приймання виконання будівельних робіт №5 від 23.10.2020 на суму 379820,73 грн та акт №7 від 09.12.2020 на суму 184744,31 грн, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

Отже, станом на грудень 2020 року відповідач передав позивачу узгоджені договором роботи з капітального ремонту спортивного майданчика на об`єкті, розташованому у м. Києві, 19 км Житомирського шосе, 3 на загальну суму 1099000 грн.

07.04.2021 позивач звернувся з претензією №5/3/529/ПБ в якій, враховуючи наявність зі сторони відповідача порушень договірних зобов`язань в частині своєчасного виконання ремонтних робіт на 99 днів, вимагав сплатити пеню у розмірі 0,1% від ціни договору та штраф у розмірі 7% від ціни договору.

У відповідь на отриману претензію відповідач вказав на відсутність з його сторони порушень договірних зобов`язань з підстав того, що у листі позивача №16/1/912 від 27.03.2020 вказано про зупинення самим позивачем термінів виконання робіт на об`єкті у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень, а відтак відбулося зміщення терміну виконання робіт на 77 днів, оскільки фактично відповідач приступив до виконання робіт лише у червні 2020 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує про те, що відповідач в порушень взятих на себе зобов`язань за договором №16/1/3-2 від 26.03.2020 не своєчасно закінчив роботи з капітального ремонту спортивного майданчика біля житлового будинку на об`єкті, розташованому у м. Києві, 19 км Житомирського шосе, про що свідчать акти виконаних робіт за жовтень та грудень 2020 року, у зв`язку з чим просить стягнути штрафні санкції у загальному розмірі 185731,00 грн.

В свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач наголошує на тому, що своєчасно не міг приступити до ремонтних робіт, оскільки наступного дня після підписання договору, позивач звернувся до нього з листом в якому повідомив про виникнення у нього форс-мажорних обставин, які тривали до червня 2020 року, а отже прострочення виконання ремонтних робіт сталося не з вини відповідача, а позивача, оскільки ним же був обмежений доступ до об`єкту, який тривав майже два з половиною місяця.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а відповідно до статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду (ч. 1 ст.877 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.1 договору визначено, що роботи за договором виконуються у строк до 1 вересня 2020 року.

При цьому, у пункті 11.1 договору вказано, що приймання-передача закінчених робіт (об`єкта) проводиться шляхом підписання сторонами акта приймання передачі виконаних робіт (ф. №КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (ф. №КБ-3).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме з актів №5 за жовтень від 23.10.2020 та №7 за грудень від 09.12.2020 відповідач допустив прострочення виконання робіт.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Пунктом 16.3 договору сторони визначили, що підрядник несе відповідальність за порушення зі своєї вини таких зобов`язань за договором і у таких сумах, зокрема, у разі порушення строку виконання робіт (їх етапу) з підрядника стягується пеня у розмірі 0,1% ціни договору за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

При цьому, пунктом 3.1 договору встановлено, що ціна визначається на основі кошторису та складає 1099000,00 грн.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 та у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення строків виконання робіт, позивачем, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 16.3 договору, нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 0,1% ціни договору за кожний день прострочення, що становить 108801,00 грн та штраф за прострочення понад 30 днів у розмірі 7% вказаної вартості, що становить 76930,00 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу за прострочення виконання зобов`язань за договором суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на лист позивача №16/1/912 від 27.03.2020 за яким, на думку відповідача, Служба зовнішньої розвідки України повідомила про настання форс-мажорних обставин у зв`язку із запровадженням Кабінетом Міністрів України карантинних заходів та тимчасово припинила проведення робіт та допуск працівників відповідача на об`єкт будівництва, що в свою чергу спричинило несвоєчасне виконання ремонтних робіт на вказаному об`єкті.

Так, зі змісту наявного в матеріалах справи листа Служби зовнішньої розвідки України №16/1/912, який датований наступним днем після укладення договору та адресований Товариству з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс», вбачається, що у зв`язку із введенням Урядом України карантинних обмежень, позивач повідомив відповідача про можливе засвідчення факту форс-мажорних обставин, що унеможливить виконання Службою зобов`язань за договором, та, відповідно припинення допуску представників товариства на об`єкт, розташований у місті Києві, 19 км Житомирського шосе, 3. При цьому, просив передбачити можливе тимчасове припинення виконання робіт на об`єкті з вжиттям заходів, визначених Положенням про порядок консервації та розконсервації об`єктів будівництва, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №2 від 21.10.2005.

Аналіз вказаного листа на предмет його дійсного змісту свідчить, що у вказаному листі було повідомлено про можливе для позивача засвідчення факту форс-мажорних обставин, а не настання форс-мажорних обставин як факту, що вже має місце, як помилково визначає відповідач. Жодних доказів того, що у позивача в дійсності виникли такі обставини, які зробили неможливим виконання ним взятих на себе зобов`язань та вплинуло на строки виконання відповідачем своїх зобов`язань, матеріали справи не містять і відповідачем не надано.

Умовами пункту 19.1 договору визначено, що при надзвичайних випадках: стихійне лихо, військові дії, зміни в законодавстві України, а також інших обставин непереборної сили, які роблять неможливим виконання зобов`язань по цьому договору, сторони звільняються на період дії таких обставин від своїх зобов`язань по договору. Факт настання форс-мажорних обставин повинен бути підтверджений Торгово-промисловою палатою України. Якщо будь-яка із вище вказаних обставин безпосередньо вплинула на виконання зобов`язань у встановлений договором термін, то цей термін виконання зобов`язань продовжується пропорційно строку дії таких обставин.

Сторона, для якої виникнення форс-мажорних обставин зробили неможливим виконання зобов`язань, повинна не пізніше 5 календарних днів в письмовій формі повідомити іншу сторону про їх настання, очікуваному терміну їх дії та припинення. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення позбавляє сторону права посилатися на них як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань (пункт 19.2 договору).

Однак, як вже було зазначено судом, вказаним листом позивач лише повідомив відповідача про можливе, а не фактичне виникнення форс-мажорних обставин, про що свідчить також і відсутність документального підтвердження Торгово-промисловою палатою України даного факту.

Безпідставним є посилання відповідача і на те, що за змістом вказаного листа сам позивач просив припинити виконання робіт на об`єкті, оскільки у своєму листі позивач лише просив передбачити можливе тимчасове припинення виконання робіт з вжиттям заходів, визначених Положенням про порядок консервації та розконсервації об`єктів будівництва, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №2 від 21.10.2005, а не припинення робіт, як визначає відповідач.

Слід зауважити і на тому, що за змістом пункту 19.1, 19.2 договору, у разі виникнення підстав для припинення робіт на об`єкті з причин, які не залежали від відповідача, останній мав звернутися до Торгово-промислової палати України для підтвердження настання таких обставин, що б і зумовило продовження терміну виконання робіт без укладення додаткової угоди, втім відповідачем відповідних доказів не надано. В іншому випадку умовами пункту 2.4 договору сторони встановили, що перегляд та зміна строків виконання робіт, введення об`єкта в експлуатацію і передачі його замовнику може здійснюватися за умови підписання сторонами відповідної додаткової угоди до договору (з обґрунтуванням обставин, що його спричинили).

Тоді як, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано укладеної між сторонами додаткової угоди до договору щодо зміни терміну виконання робіт, як того вимагає пункт 2.4 укладеного договору.

Разом з цим, не надано відповідачем і жодних доказів того, що його представникам зі сторони позивача було обмежено чи припинено доступ на об`єкт, розташований у місті Києві, 19 км Житомирського шосе, 3 за яким відповідач мав виконати ремонтні роботи.

Помилковими є і посилання відповідача на те, що у разі наявності зі сторони виконавця прострочення терміну виконання ремонтних робіт позивач повинен був розірвати договір в односторонньому порядку, оскільки умовами пункту 17.3 укладеного договору визначено, що замовник має право ініціювати розірвання договору, а не зобов`язаний його розривати за наявності на те підстав. Не реалізація позивачем права на розірвання договору в односторонньому порядку з підстав прострочення терміну виконання робіт не може свідчити про погодження продовження терміну здачі робіт.

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 129, 202, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Служби зовнішньої розвідки України до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» про стягнення 185731,00 грн задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» (08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, буд. 4-Ф; ідентифікаційний код 34809519) на користь Служби зовнішньої розвідки України (04107, м. Київ, вул. Нагірна, буд. 24/1; ідентифікаційний код 33240845) пеню у розмірі 108801 (сто вісім тисяч вісімсот одна) грн 00 коп., штраф у розмірі 76930 (сімдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн 96 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.11.2021.

Суддя Т.В. Васильченко