ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021м. ДніпроСправа № 904/5862/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Волювач М.В.

за позовом Керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровська область, м. Кам`янське в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради, Дніпропетровська область, м. Кам`янське

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Житпобутсервіс", Дніпропетровська область, м. Кам`янське

відповідача-2: ОСОБА_1 , Дніпропетровська область, м. Кам`янське

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Комунальне підприємство "Дніпродзержинське житлове об`єднання", Дніпропетровська область, м. Кам`янське

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська область, м. Кам`янське

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "ТБ Європейська; Дніпропетровська область, м. Дніпро

про витребування нежитлової будівлі

Представники:

від прокуратури: Дидюк Н.О., посвідчення;

від позивача: Тарасюк О.Л., дов. №01/1-13/0/1399вих від 18.12.20, представник;

від відповідача-1: Алєксєєнко Р.Ю.; посв. № 2869 від 19.02.21, адвокат;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився;

від третьої особи-3: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Житпобутсервіс", відповідача-2: ОСОБА_1 , в якій просить суд витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Житпобутсервіс» нежитлову будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 104) на користь територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради.

Ухвалою суду від 18.06.2021 позовну заяву керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області залишено без руху. Запропоновано керівнику Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду платіжного документу, який підтверджує факт сплати судового збору у встановленому чинним законодавством розмірі (сплатити 12 625,97 грн.) у строк до 02.07.2021 включно.

24.06.2021 до господарського суду від прокуратури надійшов лист на виконання вимог ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2021 про залишення позовної заяви без руху. Разом із вказаною заявою прокурор подав до суду платіжне доручення № 1697 від 11.06.2021 про сплату судового збору у розмірі 12 625,97 грн.

Ухвалою суду від 25.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 22.07.2021.

22.07.2021 позивач подав до суду письмові пояснення.

Ухвалою суду від 22.07.2021 відкладено підготовче засідання на 09.08.2021.

27.07.2021 відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву.

09.08.2021 Комунальне підприємство "Дніпродзержинське житлове об`єднання" подало до суду пояснення на позовну заяву.

09.08.2021 відповідач-1 подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

09.08.2021 Комунальне підприємство "Дніпродзержинське житлове об`єднання" подало до суду клопотання, в якому просить суд розгляд справи здійснювати без участі його представника, а також відмовити у задоволенні позову.

Прокурор в позовній заяві просить суд залучити Комунальне підприємство "Дніпродзержинське житлове об`єднання", Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради та Товариство з обмеженою відповідальністю "ТБ Європейська" в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою від 09.08.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 24.09.2021 включно; залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Комунальне підприємство "Дніпродзержинське житлове об`єднання", в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, в якості третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "ТБ Європейська; відкладено підготовче судове засідання на 06.09.2021.

16.08.2021 прокурор подав до суду відповідь на відзив.

30.08.2021 відповідач-1 подав клопотання про відкладення розгляду справи 06.09.2021.

30.08.2021 відповідач-1 подав до суду заперечення.

02.09.2021 позивач подав заперечення на відповідь на відзив.

03.09.2021 позивач подав клопотання про залишення позовної заяви керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області без розгляду.

06.09.2021 прокурор подав пояснення.

Ухвалою від 06.09.2021 відкладено підготовче засідання на 17.09.2021.

16.09.2021 позивач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

16.09.2021 відповідач-1 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

У зв`язку із перебуванням судді Мілєвої І.В. на лікарняному у період з 15.09.2021 по 04.10.2021 підготовче засідання, призначене на 17.09.2021, не відбулось.

20.09.2021 позивач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

22.09.2021 позивач подав до суду заяву, в якій просить суд залишити позовну заяву без розгляду.

28.09.2021 прокурор подав до суду пояснення.

Ухвалою суду від 05.10.2021 призначено підготовче засідання на 12.10.2021.

Ухвалою суду від 12.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 08.11.2021.

У судове засідання 08.11.2021 з`явились прокурор, позивач, відповідач-1.

У судове засідання 08.11.2021 не з`явились відповідач-2, треті особи-1,2,3.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

У позовній заяві прокурор зазначає, що КП «Дніпродзержинське комунальне об`єднання» створене рішенням Дніпродзержинської міської ради в 1999 році для обслуговування житлового фонду комунальної власності міста. Відповідно до п.п.6.1, 6.2 Статуту КП «Дніпродзержинське комунальне об`єднання» (далі КП «ДЖО»), затвердженого рішенням міської ради від 29.10.1998 №45-4 XXIII на балансі підприємства знаходились будівлі та споруди, які передані фондом комунальної власності для використання у виробничих цілях. Рішенням міської ради від 26.06.2013 № 825-37/VІ припинено юридичну особу КП «ДЖО» та створено ліквідаційну комісію, яку зобов`язано розглянути вимоги кредиторів та здійснити відповідні заходи, пов`язані з ліквідацією. Рішенням Кам`янської міської ради № 731-17/VІІ від 23.06.2017 «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО» надано згоду на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства «Дніпродзержинське комунальне об`єднання», в тому числі нежитлової будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1, площею 2282,5 кв.м., зобов`язано ліквідаційну комісію КП «ДЖО» здійснити відповідні заходи, передбачені чинним законодавством щодо відчуження комунального майна; організацію виконання цього рішення покладено на департамент житлово-комунального господарства та будівництва міської ради та департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради. Таким чином, спірне нерухоме майно реалізовувалось в процедурі ліквідації комунального підприємства в порядку, передбаченому ст.ст. 110-112 Цивільного кодексу України. Водночас, як зазначає прокурор, реалізація майна в даній процедурі має здійснюватися відповідно до порядку приватизації, оскільки жодних застережень щодо особливості реалізації майна, ці норми не містять. З 07.03.2018 набув чинності Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна». Відповідно до ч.3 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» приватизація (відчуження) майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону. Положеннями ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України. Спірне нежитлове приміщення відноситься до об`єктів малої приватизації. Кам`янська міська рада мала право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у комунальній власності територіальної громади лише шляхом приватизації, така приватизації могла бути здійсненна виключно органами приватизації, створеними вказаною радою, яким КП «ДЖО» не є. Тобто, продавцем комунального майна повинен виступати Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, який відповідно до п. 2.3 Положення про Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, затвердженого рішенням Дніпродзержинської міської ради № 746-33/У від 29.03.2013, забезпечує реалізацію міської політики у сфері приватизації, оренди, використання, відчуження майна комунальної власності територіальної громади міста, а не КП «ДЖО». Таким чином, як зазначає прокурор, Кам`янська міська рада обрала незаконний спосіб та не уповноважений відповідно до закону орган на відчуження комунального майна внаслідок чого відповідне рішення міської ради суперечить актам цивільного законодавства і порушує інтереси територіальної громади та є незаконним. На даний час вказане рішення міської вже вичерпало свою дію. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, визнання незаконним та скасування спірного рішення міської ради, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження ним зазначеним майном, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача. На виконання рішення Кам`янської міської ради № 731-17/VІІ від 23.06.2017 та на підставі Договору №1 про організацію та проведення аукціону від 23.12.2015, укладеного між КП «ДЖО» та Товарною біржею «Європейська», останньою 08.02.2018 проведено аукціон з продажу комунального майна - нежитлової будівлі, площею 2282,5 кв.м, розташованої в АДРЕСА_1 , яку реалізовано за 841 731,60 грн. про що відображено в протоколі № 5. Переможцем аукціону відповідно до протоколу про проведення аукціону № 5 визнано ОСОБА_1 . В той же день на підставі протоколу № 5 про проведення аукціону між КП «ДЖО» та переможцем аукціону ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майна № 0802/18/5 від 08.02.2018. Прокурор зазначає, що вказаний договір в порушення ст. 657 Цивільного кодексу України не був нотаріально посвідченим. Враховуючи, що договір купівлі-продажу майна № 0802/18/5 від 08.02.2018., в силу положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», ч. 4 ст. 656 та ст. 657 Цивільного кодексу України підлягав нотаріальному посвідченню, однак ОСОБА_1 , такого посвідчення здійснено не було, такий договір є нікчемним в силу закону. Враховуючи, що договір купівлі-продажу майна № 0802/18/5 від 08.02.2018. є нікчемним, та таким що не породжує жодних правових наслідків, крім його недійсності, право власності у ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (вбудоване приміщення 117), що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , не виникло та не підлягало державній реєстрації. Не зважаючи на це, 29.03.2018 державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвою С.В. на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.02.2018, виданого КП «Дніпродзержинське житлове об`єднання» та ОСОБА_1 , договору купівлі-продажу № 0802/18/5 від 08.02.2018, виданого Товарною біржею «Європейська», рішення Кам`янської міської ради № 731-17/VІІ від 23.06.2017 здійснено реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на спірну нежитлову будівлю. Враховуючи, що обов`язковою умовою правочину, наданого ОСОБА_1 для реєстрації права власності на нерухоме майно договору купівлі-продажу майна № 0802/18/5 від 08.02.2018 було нотаріальне посвідчення такого договору, державний реєстратор мала пересвідчитись у виконі цієї умови та в разі її відсутності прийняти рішення про відмову у вчиненні реєстраційної дії. Таким чином, державним реєстратором Медвєдєвою С.В. були грубо порушені вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тому таке рішення є незаконним. Разом з тим, Кам`янською окружною прокуратурою встановлено, що у подальшому, 12.07.2018 ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення № 588 від 12.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., відчужено Товариству з обмеженою відповідальністю «Житпобутсервіс» 1/2 частку нежитлової будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . 16.07.2018 ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення № 602 від 16.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., відчужено Товариству з обмеженою відповідальністю «Житпобутсервіс» 1/2 частку нежитлової будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Прокурор зазначає, що оскільки первинний договір між КП «ДЖО» є нікчемним, та не породжує жодних прав крім тих, що пов`язані з його недійсністю, право власності у гр. ОСОБА_1 не виникло. Таким чином, ОСОБА_1 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 919 від 19.09.2018, оскільки не був законним власником відчужуваного нерухомого майна. З огляду на вище вказане, договори купівлі-продажу укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Житпобутсервіс» є недійсними, в силу положень ч. 2 ст. 203 та ст. 658 Цивільного кодексу України та не можуть породжувати будь-яких правових наслідків, крім тих що пов`язані з їх недійсністю.

У зв`язку із викладеним прокурор просить суд витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Житпобутсервіс» нежитлову будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 104) на користь територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради.

Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі Кам`янської міської ради, господарський суд зазначає наступне.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Таким чином "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 (п.п. 68,69,70 постанови).

Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів»

Крім того, жодним нормативним актом не визначено переліку доказів, виключно на підставі яких суд має встановлювати наявність у прокурора підстав для реалізації конституційної функції представництва інтересів держави в суді.

В постанові від 24.04.2019 по справі № 911/1292/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив:

"18. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

19. Водночас, є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

20. ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи."

Прокурор надав направлені на адресу позивача у справі запити № 04/56-51вих-21 від 22.03.2021 (т. 1 а.с. 22-23), № 04/56-132вих-21 від 29.03.2021 (т. 1 а.с. 26-27), в яких прокурор повідомив позивача про наявність порушення вимог Закону при відчужені спірного комунального майна, у зв`язку із чим просив надати інформацію про вжиття позивачем заходів на поновлення порушених інтересів територіальної громади.

Проте, згідно з відповідями Кам`янської міської ради №8вих-08/225 від 29.03.20211 (т. 1 а.с. 24-25) та №8вих-8/258 від 09.04.2021 (а.с. 28-29) позивач повідомив, що вжиття заходів визначених у зверненнях прокурора, є недоречними.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43).

Отже, у цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.

Відповідач-1 подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, з підстав недотримання прокурором порядку передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Як вказано вище, господарським судом встановлено, що звертаючись з даним позовом до суду, прокурор дотримався передбачених чинним законодавством вимог (зокрема порядку передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру") для представництва інтересів держави, у зв`язку із чим клопотання відповідача-1 про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

03.09.2021 позивач подав клопотання про залишення позовної заяви керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

20.09.2021 позивач подав до суду заяву, в якій просить суд залишити позовну заяву без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Суд залишає позов без розгляду, якщо дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява (п. 9 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо особа, яка має процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду, крім позову про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, поданого власником (учасником, акціонером) цієї юридичної особи в її інтересах, а також позову прокурора в інтересах держави (ч. 4 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, з огляду на положення ч. 4 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, у суду відсутні підстави для залишення даного позову без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, а тому клопотання позивача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягають.

Як встановлено судом, Рішенням Кам`янської міської ради № 731-17/VІІ від 23.06.2017 «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО», надано згоду на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства «Дніпродзержинське комунальне об`єднання», в тому числі нежитлової будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1, площею 2282,5 кв.м., зобов`язано ліквідаційну комісію КП «ДЖО» здійснити відповідні заходи, передбачені чинним законодавством щодо відчуження комунального майна; організацію виконання цього рішення покладено на департамент житлово-комунального господарства та будівництва міської ради та департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради (т.1 а.с. 37-39).

На виконання рішення Кам`янської міської ради № 731-17/VІІ від 23.06.2017 та на підставі Договору №1 про організацію та проведення аукціону від 23.12.2015, укладеного між КП «ДЖО» та Товарною біржею «Європейська», останньою 08.02.2018 проведено аукціон з продажу комунального майна - нежитлової будівлі, площею 2282,5 кв.м, розташованої в АДРЕСА_1 , яку реалізовано за 841 731,60 грн., що відображено в протоколі № 5 (т. 1 а.с. 40).

Переможцем аукціону, відповідно до протоколу про проведення аукціону № 5 визнано ОСОБА_1 .

Між КП «ДЖО» та переможцем аукціону ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майна № 0802/18/5 від 08.02.2018 (т. 1 а.с. 41).

29.03.2018 державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвою С.В. на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.02.2018, виданого КП «Дніпродзержинське житлове об`єднання» та ОСОБА_1 , договору купівлі-продажу № 0802/18/5 від 08.02.2018, виданого Товарною біржею «Європейська», рішення Кам`янської міської ради № 731-17/VІІ від 23.06.2017 «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО», здійснено реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104) (т.1 а.с.20-22).

За договором купівлі-продажу нежитлового приміщення № 588 від 12.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., ОСОБА_1 відчужено Товариству з обмеженою відповідальністю «Житпобутсервіс» 1/2 частку нежитлової будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.49-50).

За договором купівлі-продажу нежитлового приміщення № 602 від 16.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., ОСОБА_1 відчужено Товариству з обмеженою відповідальністю «Житпобутсервіс» 1/2 частку нежитлової будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 3 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. (ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові. (ст. 658 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст. 387 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

При цьому, норма ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 15.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц дійшла наступного висновку:

"Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 (провадження N 6-2407цс15)).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 (провадження N 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України.

Право власника згідно із ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 згаданої статті)."

За змістом ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент винесення рішення від 23.06.2017) від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент винесення рішення від 23.06.2017) визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до ст.172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

Відтак, територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент винесення рішення від 23.06.2017) право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент винесення рішення від 23.06.2017) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Як вказано вище, рішенням Кам`янської міської ради № 731-17/VІІ від 23.06.2017 «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО», надано згоду на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства «Дніпродзержинське комунальне об`єднання», в тому числі нежитлової будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , площею 2282,5 кв.м. Тобто, Кам`янською міською радою від імені та в інтересах територіальної громади, як власника об`єктів комунальної власності, надано згоду на відчуження спірного нерухомого майна.

У позовній заяві прокурор зазначає, що 07.03.2018 набув чинності Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна», Кам`янська міська рада мала право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у комунальній власності територіальної громади лише шляхом приватизації.

Разом з тим суд звертає увагу, що рішенням Кам`янської міської ради №731-17/VІІ, яким було надано згоду на відчуження спірного комунального майна, прийнято 23.06.2017, а Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна», на який посилається прокурор, був прийнятий Верховною Радою України 18.01.2018 та 07.03.2018 набув чинності.

Вказане свідчить про те, що спірне майно вибуло з володіння власника за його волею. У зв`язку із чим віндикація та положення ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Також, господарський суд вважає за доцільне зазначити, що прокурором в якості відповідача-2 визначено Шаповала Сергія Володимировича. Однак, прохальна частина позовної заяви не містить жодних вимог до ОСОБА_1 .

Позивач у своїх поясненнях зазначив, що в матеріалах справи відсутня інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, стосовно відповідача - 2, який був би зареєстрований як фізична особа-підприємець. З огляду на викладене, подана прокурором позовна заява містить вимоги, що стосуються укладення договорів купівлі продажу саме фізичною особою, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України виключає розгляд позовних вимог в порядку господарського судочинства як за суб`єктивним складом, так і не доведеністю існування між сторонами у справі, зокрема із позивачем, господарських відносин. Тому, суд повинен залишити позов без розгляду (повернути) і застосувати положення п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, роз`яснивши керівнику Кам`янської окружної прокуратури, про право звернення із даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

По-перше, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства -Господарський суд закриває провадження у справі (п.1.ч.1 ст.231 ГПК України).

По-друге, як вказано вище, прокурором в якості відповідача-2 визначено Шаповала Сергія Володимировича, однак, господарський суд наголошує, що прохальна частина позовної заяви не містить жодних вимог до ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, господарський суд не вбачає підстав задоволення клопотання позивача.

Позивач та відповідач-1 просять суд застосувати строки позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З урахуванням встановлених вище обставин та відмови у позовних вимогах по суті, клопотання позивача та відповідача-1 про застосування до правовідносин позовної давності задоволенню не підлягають.

Господарський суд зазначає, що відповідач-1 в своєму відзиві, відповідно до ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України повідомив, що точний розмір та розрахунок витрат на професійну правничу допомогу з відповідним доказами буде подано протягом 5 днів після ухвалення судом рішення за результатами розгляду справи.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 625,97 грн. за подання позовної заяви , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 135,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову покладаються на прокурора.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на прокурора.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.11.2021

Суддя І.В. Мілєва