ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/367/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Тлехаса81, м. Ужгород

до відповідача 1 Комунального підприємства Ужгородліфт Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача 2 Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

про визнання договору укладеним

секретар судового засідання Тягнибок К.О.

За участю представників сторін:

від позивача - Полинець М.Ф., голова ОСББ;

від відповідача 1 - Ковач І.В., адвокат, ордер № 1010194 від 22.09.2020; Сорока С.Ю., директор

від відповідача 2 - Баняс В.І. довіреність № 32.01-12-5 від 05.010.2021

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач звернувся до суду з вимогою до КП «Ужгородліфт» Ужгородської міської ради» та до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, про визнання договору укладеним, вимоги пов`язані з обслуговуванням, ремонтом та технічним обслуговуванням диспечерських систем та ліфтів. Позов заявлений з посиланням на статті 179, 181,187 Господарського кодексу України, статті 628, 638 Цивільного кодексу України, статті 1, 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Ухвалою суду від 25 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку загального провадження, призначено підготовче засідання та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

Відповідачі скористались правом на подання відзивів за змістом яких не визнали позовні вимоги, договір вважали не укладеним через недосягнення згоди щодо істотних умов договору.

25 лютого 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження призначено судовий розгляд справи по суті.

Судовий розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів викладених в ухвалах суду, в т. ч. за клопотанням відповідача та у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності головуючим суддею.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих учасниками спору.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Зі змісту позовних вимог вбачається, що основними підставами для задоволення вимог ОСББ «Тлехаса 81» є надіслання КП «Ужгородліфт» Ужгородської міської ради» у відповідь на звернення №17-11/19 від 26.11.2019 проекту договору №5 «На повне технічне обслуговування, ремонт ліфтів та диспетчерських систем» за підписом керівника КП «Ужгородліфт» Ужгородської міської ради» Сороки С.Ю. В подальшому ОСББ «Тлехаса 81» схвально відреагувало на пропозицію укласти договір та підписало проект договору разом з протоколом розбіжностей, про що здійснено відповідне застереження безпосередньо в проекті договору. Також ОСББ «Тлехаса 81» здійснює посилання на надіслання протоколу КП «Ужгородліфт» Ужгородської міської ради» узгодження розбіжностей вже після підписання протоколу розбіжностей.

Заперечення відповідачів

Відповідачі скористалися наданим правом надати суду відзив на позов, у якому посилаються, що ОСББ «Тлехаса 81» та КП «Ужгородліфт» Ужгородської міської ради» не дійшли спільної згоди щодо викладу редакції пунктів 1, 2.1, 2.2.1., 2.2.2., 2.2.4., 2.2.5., 3.1.1., 3.1.4.,3.1.8.,3.1.11.,3.1.12.,3.2.1.,3.2.2.,3.2.5.,3.2.6.,4.2.,4.3.,4.4.,5.1.,5.3.,5.5.,6.1.,6.2.,6.3.,6.5.,7.2. в проекті договору. Також відповідачі вказують на відсутність погодження сторонами такої істотної умови договору, як ціни договору, яку рішенням №98 Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.03.2019 визначено на рівні 2164 грн (з ПДВ). Відповідне рішення органу місцевого самоврядування є чинним. Вказані обставини на переконання відповідачів свідчать про недосягнення сторонами згоди щодо зміни відповідних пунктів проекту договору.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

26 листопада 2019 року ОСББ «Тлехаса 81» звернулося до відповідача 1 КП «Ужгородліфт» з листом-зверненням №17-11/19 від 26.11.2019 за яким просило, зокрема, надати правлінню позивача на розгляд та підписання Договір на технічне обслуговування ліфта та системи диспетчеризації з метою подальшої експлуатації ліфту мешканцями будинку по вул. Тлехаса, 81 в м. Ужгород.

У відповідь на даний лист-звернення відповідачем 1, відповідно до листа №109 від 13.12.2019 надіслано позивачу на розгляд та підписання в двох екземплярах проект Договору №5 від 01.01.2020 «На повне технічне обслуговування, ремонт ліфтів та диспетчерських систем».

За результатами розгляду відповідного проекту договору позивачем, останнім зазначений Договір №5 підписано з протоколом розбіжностей від 28.12.2019 та підписаний Договір та протокол розбіжностей надано відповідачу 1 для розгляду та підписання.

Судом встановлено, що зазначені позивачем розбіжності стосувалися різного змістового наповнення п.п. 1, 2.1., 2.2.1., 2.2.2., 2.2.4., 2.2.5., 3.1.1., 3.1.4., 3.1.8., 3.1.11., 3.1.12., 3.2.1., 3.2.2., 3.2.5., 3.2.6., 4.2., 4.3. 4.4., 5.1., 5.3., 5.5., 6.1., 6.2., 6.3., 6.5., 7.2. Договору, в тому числі й щодо істотних умов Договору предмету та ціни договору (п.п. 1., 2.1. Договору відповідно).

Зокрема, відповідно до п. 2.1. Договору в редакції відповідача вартість щомісячної оплати робіт згідно з Договором складає 2 164,50 грн, що відповідає тарифу, встановленому рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №98 від 27.03.2019 «Про вартість послуги з технічного обслуговування ліфта та системи диспетчеризації», тоді як зазначена позивачем в протоколі розбіжностей від 28.12.2019, редакція п. 2.1. Договору, яка визначає вартість щомісячної оплати в розмірі 1268,97 грн з посиланням на наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №369 від 09.11.2006 «Про затвердження Порядку встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації».

Зазначений вище протокол розбіжностей підписано відповідачем 1 із протоколом узгодження розбіжностей, який за своїм змістом свідчить про неприйняття відповідачем 1 жодної із запропонованих позивачем згідно з протоколом розбіжностей від 28.12.2019 змін до Договору №5 від 01.01.2020.

В матеріалах справи наявний також лист відповідача 1 №6 від 17.01.2020, відповідно до якого 17.01.2020 року позивачу надсилалися два примірники протоколу узгодження розбіжностей. За твердженням позивача, ним протокол узгодження розбіжностей отримано лише 21 січня 2020 року.

Відповідно до листів-нагадування №02-01/20 від 31.01.2020, №07-03/20 від 04.03.2020 року, №09-04/20 від 10.04.2020 позивач підтвердив перед відповідачем 1 власний обов`язок та готовність провести оплату за виконані в січні-березні 2020 року роботи з технічного обслуговування ліфта за Договором №5 від 01.01.2020 та, зокрема, просив відповідача надати акти виконаних робіт за вказані місяці у відповідності до умов Договору №5, висловлював власні аргументи щодо укладення між сторонами Договору в редакції протоколу розбіжностей від 28.12.2019 та неузгодження між сторонами наданого відповідачем протоколу узгодження розбіжностей.

У відповідь на зазначені листи, відповідачем 1 надіслано позивачу листи за №15 від 19.02.2020 та №27 від 17.04.2020 зі змісту яких вбачається, що КП «Ужгородліфт» не підтверджує наявність будь-яких договірних відносин між сторонами з огляду на недосягнення згоди щодо усіх умов Договору №5 від 01.01.2020 року, в тому числі й щодо істотних умов, що свідчить про неукладеність сторонами відповідного Договору.

Згідно з претензією №1 (вих. №11-05/20) від 11.05.2020 року позивач продовжував наполягати на порушенні відповідачем 1 умов Договору №5 від 01.01.2020, зокрема, безпідставне відключення відповідачем 1 з 01.05.2020 року електропостачання ліфта по вул. Тлехаса, 81 в м. Ужгород та просив терміново відновити електропостачання ліфта та належним чином виконувати умови Договору №5 від 01.01.2020 року.

Наведені обставини щодо невизнання відповідачем 1 факту укладення Договору №5 від 01.01.2020 «На повне технічне обслуговування, ремонт ліфтів та диспетчерських систем» послугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом про визнання укладеним даного Договору в редакції протоколу розбіжностей до нього.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За приписами ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію (ст. 646 ЦК України).

Порядок вирішення переддоговірних спорів між суб`єктами господарювання визначено у ст. 181 ГК України, норми якого в редакції на час виникнення спірних правовідносин також підлягають до застосування у спірних правовідносинах відповідно до ст. 4 ГК України.

Згідно з ст. 181 ГК України (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин), господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

За приписами ч.1ст.175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а уповноважена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору (ч. 1 ст. 187 ГК України).

У відповідності до правового аналізу вищевикладених статей 179, 181 ГК України, суд дійшов висновку, що дані норми передбачають, що неврегульовані сторонами розбіжності щодо окремих умов договору передаються на розгляд до суду.

Предметом розгляду в даному випадку є саме окремі умови договору щодо яких виник спір (розбіжності). І суд вирішує питання на яких умовах слід укласти договір: позивача чи відповідача.

Звернення з позовом про визнання договору укладеним можливе лише у разі ухилення сторони від укладання договору, укладання якого є обов`язковим.

Суд встановив, що сторони не дійшли згоди щодо умов п.п. 1, 2.1., 2.2.1., 2.2.2., 2.2.4., 2.2.5., 3.1.1., 3.1.4., 3.1.8., 3.1.11., 3.1.12., 3.2.1., 3.2.2., 3.2.5., 3.2.6., 4.2., 4.3. 4.4., 5.1., 5.3., 5.5., 6.1., 6.2., 6.3., 6.5., 7.2. Договору, в тому числі й щодо істотних умов Договору предмету та ціни договору (п.п. 1., 2.1. Договору відповідно), а відтак, з огляду в тому числі й на відсутність дій, які б свідчили визнання відповідачем 1 договірних зобов`язань між сторонами, в розумінні ч. 8 ст. 181 ГК України слід констатувати, що Договір №5 від 01.01.2020 «На повне технічне обслуговування, ремонт ліфтів та диспетчерських систем» між сторонами не укладено.

Також, судом встановлено, що укладення спірного договору не є обов`язковим відповідно до ч. 7 ст. 181 ГК України, позаяк договір не засновано на державному замовленні, його укладення не є обов`язковим для сторін, зокрема для відповідача 1, на підставі закону, а також матеріали справи не містять доказів того, що сторона - виконавець (Підрядник) за договором КП «Ужгородліфт» в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг).

Посилання позивача на обов`язковість укладення спірного договору відповідно до Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №190 від 01.09.2008 року критично оцінюються судом, позаяк відповідно до п. 9.7. зазначених Правил визначено, що суб`єкт господарювання, який має намір розпочати (продовжити) експлуатацію ліфтів, повинен призначити наказом працівників, відповідальних за організацію робіт з технічного обслуговування і ремонту ліфтів та організацію їх експлуатації, електромеханіків, які одночасно є відповідальними особами за їх справний стан, ліфтерів і операторів диспетчерського зв`язку, а у разі, якщо такої можливості немає, суб`єкт господарювання може укласти договір з обслуговуючою організацією, яка має дозвіл на виконання цих робіт.

З огляду на зазначене, для забезпечення безпечної експлуатації ліфтів, позивач може отримати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію ліфтів безпосередньо або укласти договір з суб`єктом господарювання, який має відповідний дозвіл.

Враховуючи викладене, матеріали справи свідчать, що в спірному випадку укладення Договору №5 від 01.01.2020 не є обов`язковим для відповідача 1 в справі, а тому спонукання КП «Ужгородліфт» до виникнення в підприємства договірних відносин з ОСББ «Тлехаса 81» шляхом визнання укладеним Договору №5 від 01.01.2020 року «На повне технічне обслуговування, ремонт ліфтів та диспетчерських систем» в редакції позивача буде грубим порушенням базових засад цивільного законодавства, таких як свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та буде спотворювати волю суб`єкта господарювання на виникнення в нього зобов`язальних правовідносин на підставі Договору, укладення якого відбувається без згоди останнього на умовах, що є неприйнятними для нього.

Суд, при цьому також бере до уваги, що позивач маючи намір укласти саме з відповідачем 1 відповідний договір на технічне обслуговування ліфтів не позбавлений можливості повторно запропонувати відповідачу 1 власний проект відповідного договору, в тому числі й в порядку ст. 646 ЦК України відповівши на пропозицію КП «Ужгородліфт» укласти Договір на умовах, що визначені Протоколом узгодження розбіжностей.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача в справі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 126, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua

Повний текст рішення складений 10.11.2021

Суддя Л.В. Андрейчук