ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"20" жовтня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/26/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Гуртово-роздрібна компанія, с. Кінчеш Ужгородського району Закарпатської області

до відповідача Фізичної особи підприємця Митровки Михайла Івановича, с. Великі Лази Ужгородського району Закарпатської області

про стягнення 20 320 грн. заборгованості по сплаті орендної плати (з врахуванням заяви від 22.09.2021 року),

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Тягнибок К.О.

представники:

Позивача не з`явився

Відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю Гуртово-роздрібна компанія, с. Кінчеш Ужгородського району Закарпатської області заявлено позов до відповідача Фізичної особи підприємця Митровки Михайла Івановича, с. Великі Лази Ужгородського району Закарпатської області про стягнення 24 820 грн. заборгованості по сплаті орендної плати. Заявою по суті б/н, б/д (вх. № 02.3.1-02/6761/21 від 22.09.2021 року), представник позивача просить стягнути з відповідача 20 320 грн. заборгованості за період з грудня 2019 року по вересень 2020 року.

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема стверджує, що відповідач своєчасно не виконав умови Договору оренди та охорони торгівельного місця б/н від 01.12.2019 року в частині взятих на себе договірних зобов`язань щодо сплати орендної плати за торгівельне місце, внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість, яка склала суму 20 320 грн. Крім того, представник позивача через канцелярію суду подав заяву б/н від 18.10.2021 року про розгляд справи без участі позивача.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду жодного разу не з`явився, хоча підготовчі засідання судом неодноразово відкладалися. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу, повідомлення про вручення ухвал долучені до матеріалів справи), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд Встановив:

01.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Гуртово-роздрібна компанія (орендодавцем, позивачем у справі) та Фізичною особою підприємцем Митровкою Михайлом Івановичем (орендарем, відповідачем у справі) укладено Договір оренди та охорони торгівельного місця, відповідно до якого орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування торгівельне місце, визначене у договорі, загальною площею 90 кв.м., за адресою: Ужгородський район, село Кінчеш, вул. Фізкультурна, 2, кадастровий номер земельної ділянки :12:011:0059. Торгівельне місце передається у тимчасове платне користування для розміщення орендарем для продажу товарів та надання ним послуг для фізичних та юридичних осіб. Асортимент товарів та послуг визначається самим орендарем. Торгівельне місце та повний перелік майна, що передається за цим договором та визначення його ознак (найменування, тип, номери та інші характеристики) містяться в акті приймання-передавання торгового місця, що є невід`ємною частиною цього Договору. Метою використання торгівельного місця орендарем є здійснення торгівельної діяльності (п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4. 1.5. та 1.6. Договору).

Згідно п.п. 2.1., 2.2. Договору вступ орендаря у користування об`єктом оренди настає одночасно з підписанням сторонами цього Договору акту приймання-передачі торгового місця, який є обов`язковим додатком до цього Договору. Передача торговельного місця в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на це майно чи торгове місце. Власником об`єкта оренди залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку оренди. Передача об`єкта в оренду не може бути підставою для закріплення за орендарем права власності на землю будь-яким способом.

Орендар сплачує орендодавцеві плату за користування торгівельним місцем з урахуванням її індексації у розмірі 6 300 грн. шляхом її зарахування на розрахунковий рахунок в строк до 5 (п`ятого) числа календарного місця, що передує звітному. Вартість послуг з охорони торгівельного місця буде додатково узгоджена в Додатковій угоді до цього Договору. Сторони за їх взаємною згодою, що оформлюється Додатковою угодою до цього договору, вправі змінити розмір, форму, порядок, періодичність плати за користування майном. Орендар сплачує орендодавцю витрати на постачання електричної енергії, водо- та газопостачання вивіз твердих побутових відходів (сміття, макулатури, поліетилену тощо) підлягає відшкодуванню орендодавцю на підставі виставлених ним окремих рахунків (п.п. 4.1., 4.2., 4.3. Договору).

Пунктом 3.3. Договору визначено, що орендар зобов`язаний вчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату за користування наданим торгівельним місцем.

За умовами п.п. 7.1. та 7.2. Договору даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом одного календарного року, тобто, до 01.12.2020 року. Автоматична пролонгація строку дії даного договору не допускається. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії цього договору.

Факт передачі торгівельного місця загальною площею 90 кв.м., за адресою: Ужгородський район, село Кінчеш, вул. Фізкультурна, 2, кадастровий номер земельної ділянки :12:011:0059 в оренду за Договором підтверджується підписаним сторонами спору Актом передачі-приймання від 01.12.2019 року.

В ході судового розгляду спору відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим положеннями статті 46 ГПК України, а також статті 165 ГПК України щодо подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново господарськими визнаються цивільно правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині орендної оплати за торгівельне місце, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 20 320 грн. за період з грудня 2019 року по вересень 2020 року.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 20 320 грн. заборгованості по сплаті орендної плати є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З врахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 2 270 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Митровки Михайла Івановича, АДРЕСА_1 (код ЄДРЮОФОПтаГФ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Гуртово-роздрібна компанія, вул. Фізкультурна, будинок 2, с. Кінчеш, Ужгородський район Закарпатська область, 89435 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 43284255) суму 20 320 (Двадцять тисяч триста двадцять гривень) грн. заборгованості по сплаті орендної плати за торгівельне місце, а також суму 2 270 (Дві тисячі двісті сімдесят гривень) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 10.11.2021 року.

Суддя Пригара Л.І.