номер провадження справи 5/149/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2021 Справа № 908/2858/21

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: бул. Гвардійський, буд.137, м. Запоріжжя, 69091; фактична адреса: вул. Адмірала Нахімова, буд. 4, м. Запоріжжя, 69005; )

До відповідача: Благодійного фонду "Джерело допомоги" (вул. Перемоги, буд. 81-А, м. Запоріжжя, 69005; )

про стягнення 1 996,46 грн.

Без участі представників сторін,

СУТНІСТЬ СПОРУ:

01.10.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну "Міські теплові мережі" до Благодійного фонду "Джерело допомоги" про стягнення основної заборгованості за договором № 100787 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2007 за березень 2017 року на суму 1 996,46 грн.

01.10.2021 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 06.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі № 908/2858/21 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочато з 02.11.2021, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії та подати усі наявні в них докази, які стосуються предмету спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У судовому засіданні 02.11.2021 судом прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 01.12.2007 між Концерном "Міські теплові мережі" та Благодійним фондом "Джерело допомоги" укладено договір №100787 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Вказаний договір укладено для об`єкту, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Мала, буд. 3, вбудоване приміщення XII, XI (Літ. А-9). На виконання умов договору позивач відпустив теплову енергію за березень 2017 на загальну суму 1 996,46 грн. Відповідач не здійснив жодних оплат основного боргу за спірний період. Концерн «МТМ» надсилав на адресу БФ "Джерело допомоги" претензії з вимогою здійснити оплату заборгованості, проте сума заборгованості у добровільному порядку не погашена, відповіді на претензії на адресу Концерну «МТМ» не надходили. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276 Господарського кодексу України, Закон України "Про теплопостачання", "Правила користування тепловою енергією", затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 №1198, позивач просить суд позов задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2021 до господарського суду Запорізької області повернулась ухвала від 06.10.2021 № 908/2858/21 яка надіслана на адресу Благодійного фонду "Джерело допомоги" згідно Витягу з ЄДРПОУ: вул. Перемоги, буд. 81-А, м. Запоріжжя, 69005 з поштовою відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17).

З урахуванням викладеного суд вважає, що Благодійний фонд "Джерело допомоги" належним чином повідомлений про дату, час та місце наступного судового засідання.

Відповідач відзив на позовну заяву, запропонований надати ухвалою від 06.10.2021 до суду не направив. Клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін на адресу суду не надходило.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

03.10.2001 між Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 12» (Орендодавець) та Благодійним фондом «Джерело допомоги» (Орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 390/12 (договір № 390/12), згідно п. 1.1. якого орендодавець на підставі рішення міськвиконкому від 03.10.2001 № 387/748 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 273,5 м2 за адресою: вул. Мала, буд. 3, яке знаходиться на балансі комунального підприємства «ВРЕЖО № 12», вартість якого для розрахунку орендної плати станом на 03.10.2001 становить 110 617,00 грн. без ПДВ.

Згідно п. 1.2. договору № 390/12, приміщення використовується орендарем на правах оренди під розміщення організації.

Пунктами 10.1. та 10.7. договору № 390/12 передбачено, що цей договір діє з 03.10.2001 до 03.10.2004 строком на три роки. В разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця, він (Договір) вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

В матеріалах справи містяться рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 507/26 та № 507/33 від 28.10.2010. Згідно п. 1 рішення № 507/26, вирішено продовжити строк дії договору оренди від 03.10.2001 № 390/12 нежитлового приміщення в будинку № 3 по вул. Малій площею 273,5 м2, що значиться на балансі комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 13», укладеного з благодійним фондом «Джерело допомоги» (ідентифікаційний код 26012986), строком на 2 роки для розміщення організації з виконанням робіт по благоустрою прилеглої території в обсягах, визначених договором оренди.

Пунктом 1 рішення № 507/33 вирішено дозволити благодійному фонду «Джерело допомоги» (ідентифікаційний код 26012986), який орендує нежитлове приміщення в будинку № 3 по вул. Малій площею 273,5 м2 за договором оренди № 390/12 від 03.10.2001, продовжити строк дії договору суборенди частини зазначеного нежитлового приміщення площею 19,5 м2, укладеного з приватним підприємцем Бібік Людмилою Геннадіївною (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) під медичний кабінет на строк дії договору оренди (до 03.10.2012) (а.с. 16).

01.12.2007 між Концерном "Міські теплові мережі" (Теплопостачальна організація, позивач) та Благодійним фондом "Джерело допомоги" (Споживач, відповідач) укладено Договір №100787 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (договір) на об`єкти: орендоване вбудоване приміщення по вул. Мала, буд. 3; на ізольовані стояки домової системи по вул. Мала, буд. 3.

Згідно п. 1.1. договору, теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді для опалення та надати послуги з централізованого постачання гарячої води споживачу, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити їх вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід`ємними частинами (в редакції додаткової угоди № б/н від 26.01.2016).

Відповідно до п. 3.2.6. договору, споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором.

Пунктом п. 5.1 договору визначено, що облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Розрахунки за договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (Додаток № 5 до цього договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом (п. 6.1. договору).

Згідно з п. 6.2. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

За умовами п. 6.3. договору, підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі.

Відповідно до п. 6.4. договору, споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Згідно п. 6.7. договору, споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

За умовами п. 6.7.1. договору, отриманий акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання.

У разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період (п. 6.7.2. Договору).

Відповідно до п. 10.1. договору, цей договір діє з 01.12.2007 по 01.12.2008. Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору (п. 10.4. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2016 Концерном «Міські теплові мережі» на адресу Міського комунального підприємства «Основаніє» направлено лист № 4401/09-3 від 08.08.2016, в якому повідомлено про укладення між КП «ВРЕЖО № 12» та БФ «Джерело допомоги» договору оренди № 390/12 від 03.10.2001 року нежитлового приміщення площею 273,5 м2 по вул. Мала, буд. 3, у зв`язку з чим позивач просив МКП «Основаніє» надати підтверджуючі документи стосовно продовження чи розірвання договору оренди та чи займає на даний час БФ «Джерело допомоги» вказане приміщення. Проте відповіді на вказаний лист матеріали справи не містять (а.с. 18).

Згідно акту обстеження системи теплопостачання Концерну «МТМ» від 27.12.2016 у присутності представника БФ «Джерело допомоги» - директора Бібіка Ю.О., вентиля перекриті та опломбовані Т1 пл.№8524192, Т2 пл.№8533712. Вентиль перед водоміром ГВП перекритий та опломбований пл. №R19542849. На підставі листа вх. № 4718 від 20.12.2016 від споживача прилад обліку теплової енергії та водомір ГВП демонтується у повному комплекті споживачем та знімаються з експлуатації з показниками згідно переліку (а.с. 17).

Як стверджує позивач, за березень 2017 позивач відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 1 996,46 грн., що підтверджується відповідними рахунками та актом приймання-передачі теплової енергії (а.с. 40-42).

З наявного в матеріалах справи реєстру відправки рекомендованих листів по місту вбачається, що рахунки, акти приймання-передачі теплової енергії, претензії по т/енергії за березень 2017 по договору № 100787 року на суму 1 996,46 грн. направлені Благодійному фонду «Джерело допомоги» на адресу: 69006, м. Запоріжжя, вул. Лучева, буд. 37-А (а.с. 43).

Підтвердження отримання споживачем (відповідачем) рахунку та актів приймання-передачі за березень 2017 матеріали справи не містять, як і підстав направлення актів приймання-передачі теплової енергії та рахунки на оплату заборгованості Відповідачеві саме на адресу: 69006, м. Запоріжжя, вул. Лучева, буд. 37-А.

Доказів оплати вищевказаного рахунку № 100787 від 31.03.2017 на суму 1 996,46 грн. матеріали справи не містять.

06.09.2021 на адресу відповідача направлено претензію № 676/05-юр від 03.09.2021 з вимогою терміново здійснити оплату заборгованості за теплову енергію за березень 2017 у розмірі 1 996,46 грн. та зазначено, що у випадку несплати у семиденний строк з дня пред`явлення зазначеної претензії, Концерн «МТМ» звернеться до суду з позовною заявою про примусове стягнення суми боргу, 3 % річних та інфляційних витрат. Відповіді на вказаний лист матеріали справи також не містять (а.с. 36-37).

Отже, предметом розгляду справи є стягнення заборгованості за договором № 100787 від 01.12.2007 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на орендоване приміщення по вул. Мала, буд. 3 на підставі договору оренди № 390/12 від 03.10.2001 за березень 2017 року на суму 1 996,46 грн.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень та автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» ГСЗО, 04.02.2016 Господарським судом Запорізької області (суддя Топчій О.А.) прийнято рішення по справі № 908/6021/15, яким задоволено позовні вимоги Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та Міського комунального підприємства "Основаніє" до Благодійної організації "Джерело допомоги" про розірвання договору оренди №390/12 від 03.10.2001, повернення майна та стягнення 3 777,81 грн. (а.с. 57-59).

Пунктом 2 та 3 резолютивної частини вищевказаного рішення розірвано договір № 390/12 оренди нежитлового приміщення від 03.10.2001р. та звільнено нежитлове приміщення №LIV (у складі кімнат №№8-14, 8а, 16-20) площею 273,5 кв.м., розташоване в цокольному поверсі житлового будинку №3 по вул. Мала в м. Запоріжжя шляхом виселення із зазначеного приміщення Благодійної організації "Джерело допомоги" (ідентифікаційний номер юридичної особи 260129986, вул. Перемоги, 81-а, м. Запоріжжя, 69005 ) на користь Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206, ).

Зазначене рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 20.02.2016 року.

Дослідивши матеріали справи № 908/2858/21, проаналізувавши норми чинного законодавства та оцінивши докази, суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України, Закону України "Про теплопостачання", споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного між Теплопостачальною організацією та Споживачем.

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання", "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

В розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Статтею ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії та частини 1 статті 25 цього Закону, теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами.

Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання", закріплено права та основні обов`язки споживача теплової енергії, яка містить обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з пунктом 4 "Правил користування тепловою енергією", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору, а пунктом 14 Правил передбачений обов`язок споживача до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін врегульовано договором про постачання та використання теплової енергії.

Як свідчать надані суду документи, між сторонами склалися господарські відносини, що породили взаємні обов`язки.

Суд встановив, що договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100787 від 01.12.2007 укладений на об`єкт: орендоване вбудоване приміщення по вул. Мала, буд. 3, яке в свою чергу відповідач прийняв у строкове платне користування на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 390/12 від 03.10.2001.

Суд також враховує, що Господарським судом Запорізької області від 04.02.2016 прийнято рішення по справі № 908/6021/15, яке набрало законної сили 20.02.2016, яким задоволено позовні вимоги Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та МКП "Основаніє" до БО "Джерело допомоги" та серед іншого, розірвано договір № 390/12 оренди нежитлового приміщення від 03.10.2001р. та звільнено нежитлове приміщення №LIV (у складі кімнат №№8-14, 8а, 16-20) площею 273,5 кв.м., розташоване в цокольному поверсі житлового будинку №3 по вул. Мала в м. Запоріжжя шляхом виселення із зазначеного приміщення Благодійної організації "Джерело допомоги" (ідентифікаційний номер юридичної особи 260129986, вул. Перемоги, 81-а, м. Запоріжжя, 69005 ) на користь Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206, ).

Статтею 75 ГПК України визначено:

4. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У мотивувальній частині вищевказаного рішення зазначено наступне: «суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 390/12 від 03.10.2001 є обґрунтованою, заснованою на законі та такою, що підлягає задоволенню».

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що нежитлове приміщення, на яке поставлялась теплова енергія, знаходилось у користуванні відповідача на правах оренди на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 390/12 від 03.10.2001, який станом на березень 2017 року розірваний на підставі вищевказаного рішення суду.

Також з матеріалів справи вбачається, що рахунки, акти приймання-передачі теплової енергії, претензії по т/енергії за березень 2017 по договору № 100787 року на суму 1 996,46 грн. направлені позивачем на адресу Благодійного фонду «Джерело допомоги»: 69006, м. Запоріжжя, вул. Лучева, буд. 37-А, в той час як адреса БФ «Джерело допомоги» згідно Витягу з ЄДРПОУ та зазначена у договорі є: 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 81А, адреса об`єкту надання послуги: м. Запоріжжя, вул. Мала, буд. 3.

Матеріали справи не свідчать та позивачем суду не надано доказів в підтвердження зміни адреси чи листування з відповідачем.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування вищевказаних обставин та підтвердження доводів викладених у позовній заяві, а також фактичного отримання відповідачем послуги з теплопостачання у березні 2017 року за вказаною адресою.

Згідно із ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно із ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання. Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява N 16404/03) від 19 лютого 2009 року 921, зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії", від 12 липня 1988 року, серія A, N 140, с. 29, пп. 45 - 46, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії", від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, с. 1462, п. 34).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи. Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування. Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 01.08.2019 у справі № 927/313/18.

Підсумовуючи викладене, враховуючи предмет та визначені Позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку що вимоги Позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Його доводи судом до уваги не приймаються в силу викладеного.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Повний текст рішення складено та підписано 08.11.2021.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.