ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1499/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/1499/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Мережа сервісних станцій ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 2, каб. 201, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕР МАРКЕТ (65007, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 88/1, офіс 310, )

про стягнення 26 000грн.

Представники сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Мережа сервісних станцій ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕР МАРКЕТ про стягнення 38 600грн.

Ухвалою від 07.06.2021р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Мережа сервісних станцій ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ було залишено без руху.

16.06.2021р. до господарського суду надійшла заява (вх. №16415/21) від Товариства з обмеженою відповідальністю Мережа сервісних станцій ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.06.2021р. було відкрито провадження по справі №916/1499/21. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.08.2021р. справу №916/1499/21 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 20.09.2021р. підготовче засідання було закрито, розгляд справи було призначено по суті в засіданні суду.

29.09.2021р. за вх. №2565/21 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої останній просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 26 000грн.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Проте, 12.07.2021р. за вх. №18673/21 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення, згідно яких останній вказує що сума боргу становить 26 000грн.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вказує позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-МАРКЕТ» отримало від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» автомобільні товари на суму 42 000,00 гри., що підтверджується видатковою накладною ЕТО1229101 від 29.12.2020р.

Отже, як наголошує позивач між Відповідачем та Позивачем було укладено усну угоду, згідно з якою Позивач передав у власність Відповідача Товари, а Відповідач - прийняв їх та зобов`язувався їх оплатити, про що свідчить підписана видаткова накладна ЕТО1229101 від 29.12.2020 р. на суму 42 000,00 гри.

Проте, як зазначає позивач, всупереч домовленості між сторонами оплату за придбаний товар відповідач здійснив частково в сумі 12 600грн, в наслідок чого у останнього утворилаь заборгованість, згідно заяви про зменьшення розміру позовних вимог, в сумі 26 000грн.

Позивач зазначає, що з метою належного виконання вимог ст. 19 Господарського процесуального кодексу України та досудового врегулювання спору, 21 травня 2021 року Відповідачу була направлена Претензія за вих. 2105/1, щодо погашення заборгованості.

Проте, відповідна претензія була залишена Відповідачем без належного реагування, заборгованість у передбачений законом семиденний строк в повному обсязі погашена не була.

Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості отриманого товару, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ" звернулося до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Дійсно, згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. При цьому, в силу ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України, для правочинів (за змістом ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, договір між двома особами є двостороннім правочином) між юридичними особами встановлена письмова форма. Разом з тим, згідно ст. 218 Цивільного кодексу України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у томі числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Частина 1 статті 692 ЦК України встановлює, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів 29.12.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-МАРКЕТ» автомобільні товари на суму 42 000,00грн. Факт передачі автомобільних товарів підтверджується підписанимою сторонами видатковою накладною ЕТО1229101 від 29.12.2020р.

Згідно з ч.1 ст.181 ГК допускається укладення договору шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень. Саме таким підтвердженням є зазначені вище накладні, згідно яких Відповідач отримав товар від Позивача.

Враховуючи, що предметом договору між сторонами був продаж автомобільних товарів - строк договору визначений моментом продажу цього обладнання. Предмет та ціну договору зафіксовано в письмовій формі у зазначеній накладній про отримання товару.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково, сума заборгованості склала 26 000грн.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості отриманого та неоплаченого товару в сумі 26 000грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

При цьому відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування факту наявності відповідної заборгованості.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ" є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Мережа сервісних станцій ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 2, каб. 201, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕР МАРКЕТ (65007, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 88/1, офіс 310, ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕР МАРКЕТ (65007, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 88/1, офіс 310, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Мережа сервісних станцій ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 2, каб. 201, ) основний борг в сумі 26 000 (двадцять шість тисяч)грн. 00коп. та судовий збір в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят)грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 09 листопада 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна