ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 Справа № 917/1307/21

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Поповича Павла Івановича (ІПН: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський тепловозоремонтний завод» (, 36030, м. Полтава, вул. Гайового, буд. 30)

про стягнення 66 644,90 грн,

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Фізична особо-підприємець Попович Павло Іванович звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський тепловозоремонтний завод» про стягнення 66 644,90 грн, у тому числі: 61 340,00 заборгованості за Договором постачання №ПТРЗ 002/2021 від 18.02.2021, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі - 3 283, 79 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 355, 61 грн та 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 665, 50 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2021р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи.

Так, ухвала суду від 25.08.21 року була надіслана учасникам справи 26.08.2021 року рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали.

Згідно повідомлень про вручення поштового відправлення копії ухвали отримані сторонами.

15.09.21 від відповідача надійшов відзив, в якому він вказав на сплату суми основного боргу та просив суд зменшити розмір пені на 50%.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Згідно ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті в установлені строки.

Прийняття рішення судом відкладалося.

Рішення приймається 04.11.2021, з врахуванням процесуальних строків, які визначені положеннями ГПК України та після закінчення відпустки судді Господарського суду Полтавської області Киричука О.А.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

18 лютого 2021 року між Фізичною особою-підприємцем Попович П.І. (надалі- «Позивач», Постачальник) та ТОВ «Полтавський тепловозоремонтний завод» (надалі -«Відповідач», Покупець) було укладено Договір постачання №ПТРЗ 002/2021, згідно положень п. 2.1 та п. 2.2 якого, Постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити роліки транспортерні згідно Специфікації/їй, які після погодження та підписання їх сторонами стають невід`ємною частиною цього Договору. Найменування, асортимент, кількість, креслення, пакування, одиниця виміру, ціна одиниці виміру, умови поставки Товару та загальна вартість партії Товару зазначаються в Специфікаціях.

У Специфікації №1 від 18.02.2021 ( додаток №2 до Договору постачання №ПТРЗ 002/2021 від 18.02.2021) (надалі - «Специфікація), Сторони погодили: «в порядку та на умовах, визначених Договором поставки, «постачальник» зобов`язується передати у власність «Покупця» Товар, а «Покупець» в порядку та на умовах, визначених цим Договором зобов`язується прийняти й оплатити Товар - конвеєрний ролик 89X200X270, підшипник 180204, ТУ У 28.2--001:2017 в кількості 300 штук та конвеєрний ролик, 89X800X1100, підшипник 180304, ТУ У 28.2--001:2017 у кількості 100 штук, загальна вартість якого Сторони погодили становить 172 680, 00 (сто сімдесят дві тисячі шістсот вісімдесят гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ - 28 780,00 грн. (копія Специфікації додана до позовної заяви).

Згідно п.2 Специфікації «Умови оплати Товару», Покупець оплачує Постачальнику попередню оплату 25% вартості Товару, 25% від вартості товару Покупець оплачує по факту готовності Товару до відвантаження. Доплату у розмірі 50% від суми Специфікації Покупець оплачує на протязі 30 (тридцяти) днів від дати отримання Товару.

Позивач вказує, що відповідно до вище зазначених положень Договору, 22.02.2021 Відповідачем було здійснено попередню оплату 25% вартості Товару на рахунок Позивача у розмірі 43 170,00 (сорок три тисячі сто сімдесят гривень), в тому числі ПДВ.

В підтвердження цього позивачем надана копія виписки по рахунку Позивача.

Також, позивач вказує, що 26.02.2021 здійснив поставку Товару у повному обсязі згідно умов Договору та Специфікації, на підтвердження факту поставки Сторони підписали та скріпили печатками Сторін видаткову накладну №Н26-02/ПТЗ від 26.02.2021 (копія видаткової накладної додана до позовної заяви).

За даними позивача, 01.03.2021 відповідачем було здійснено на рахунок Позивача наступний платіж у розмірі 43 170,00 грн, в тому числі ПДВ, 25% від вартості товару Покупець оплачує по факту готовності Товару до відвантаження. В підтвердження цього позивачем надана копія виписки по рахунку Позивача.

Позивач стверджує, що в порушення положень Специфікації від 18.02.2021, Відповідачем станом на дату подання позову здійснено оплату на користь Позивача лише частково у розмірі 25 000 (двадцяти п`яти тисяч гривень 00 копійок), зокрема, згідно виписок по рахунку Позивача 13.07.2021 у розмірі 10 000 (десяти тисяч гривень 00 копійок) та 02.08.2021 у розмірі 15 000 (п`ятнадцяти тисяч гривень 00 копійок) (копії виписок по рахунку Позивача додаються до позовної заяви), заборгованість станом на дату подання позову за поставлений Товар становила 61 340,00 грн.

У зв`язку із порушенням Відповідачем умов договору Позивачем 04.06.2021 було направлено на адресу Відповідача претензію вих №47/6 з вимогою до Відповідача провести повний розрахунок за поставлений Товар, однак, як зазначає позивач, відповідь Відповідача на претензію на адресу Позивача не надходила, повний розрахунок за поставлений Товар Відповідачем не проведено.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 66 644,90 грн, у тому числі: 61 340,00 грн заборгованості за Договором постачання №ПТРЗ 002/2021 від 18.02.2021, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі - 3 283, 79 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 355, 61 грн та 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 665, 50 грн.

Відповідач при розгляді справи зазначив, що повністю погасив суму основного боргу в розмірі 61 340,00 грн. та повідомив суд, що на даний час знаходиться у дуже складному фінансовому стані. Тому відповідач, зважаючи на те, що його підприємство має стратегічну та соціальну значущість, з огляду на те, що позивачу не завдано збитків, просить суд зменшити розмір пені на 50%.

При вирішенні справи судом досліджено докази, наявні у матеріалах справи.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з оплати послуги з розподілу природного газу.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар (Товари), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно вимог ст. 712 ЦК України, - за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Судом враховано, що згідно п.2 Специфікації «Умови оплати Товару», Покупець оплачує Постачальнику попередню оплату 25% вартості Товару, 25% від вартості товару Покупець оплачує по факту готовності Товару до відвантаження. Доплату у розмірі 50% від суми Специфікації Покупець оплачує на протязі 30 (тридцяти) днів від дати отримання Товару.

Матеріалами справи підтверджено, що:

- 22.02.2021 Відповідачем було здійснено попередню оплату 25% вартості Товару на рахунок Позивача у розмірі 43 170,00 грн.

- 26.02.2021 Позивач здійснив поставку Товару у повному обсязі згідно умов Договору та Специфікації, що підтверджується видатковою накладною №Н26-02/ПТЗ від 26.02.2021

- 01.03.2021 відповідачем було здійснено на рахунок Позивача наступний платіж (25% від вартості товару Покупець оплачує по факту готовності Товару до відвантаження) у розмірі 43 170,00 грн, в тому числі ПДВ.

- 13.07.2021 Відповідачем було здійснено на рахунок Позивача платіж у розмірі 10 000 грн (частина доплати у розмірі 50% від суми Специфікації, яку Покупець мав оплатити на протязі 30 (тридцяти) днів від дати отримання Товару).

- 02.08.2021 Відповідачем було здійснено на рахунок Позивача платіж у розмірі 15 000 грн (частина доплати у розмірі 50% від суми Специфікації, яку Покупець мав оплатити на протязі 30 (тридцяти) днів від дати отримання Товару).

- заборгованість станом на дату подання позову за поставлений Товар становила 61 340,00 грн.

Також, матеріалами справи підтверджено, під час розгляду даної справи, відповідачем проведена повна оплата суми основного боргу за Договором 61 340,00 грн. згідно платіжного доручення № 4712 від 13.09.2021 року, а тому позов в частині позовних вимог щодо стягнення 61 340,00 грн. основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині вимог відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором оплатив ватрість поставленого товару з порушенням строків встановлених Договором.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до положень п. 8.3 Договору, у випадку прострочення оплати Товару Покупцем понад строку, вказаного в специфікації, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 3 283, 79 грн. Період, за який нарахована пеня, є з 27.03.2021 по 05.08.2021.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 283, 79 грн. пені, суд дійшов висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати у розмірі 1 355, 61 грн. за період з квітня 2021 по червень 2021 та 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 665, 50 грн. за період з 27.03.2021 по 05.08.2021.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 355, 61 грн. та 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 665, 50 грн., суд визнає його вірним та приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

При розгляді справи судом враховано, що відповідач просив суд зменшити розмір неустойки, зважаючи на те, що його підприємство має стратегічну та соціальну значущість, та з огляду на те, що позивачу не завдано збитків. При цьому, відповідач зазначає, що на даний час знаходиться у дуже складному фінансовому стані.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду. Суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17 та у постанові від 15.05.2018 року справі 905/2009/17.

Суд приймає до уваги та враховує статус відповідача, а також сплату основного зобов`язання за договором, а тому, у відповідності до ст.233 ГК України, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню, на 50%.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 1 641,90 грн. В частині стягнення 1 641,89 грн. пені позов задоволенню не підлягає.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, зокрема, щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 1 641,90 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 355, 61 грн та 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 665, 50 грн.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, без урахування зменшення неустойки.

Щодо судових витрат в частині суми основного боргу, по якій судом закрито провадження у справі на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України, суд зазначає наступне.

В постанові Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 19.02.2020 року в справі № 903/181/19 зазначено, що лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа.

Відповідно, у такому разі (закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у резолютивній частині рішення) норма частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, не застосовуються і не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у повному обсязі, в тому числі і щодо частини із заявлених вимог, за якою провадження було закрито.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі у разі вирішення спору по суті. Водночас, така норма не застосовується, якщо Закон України "Про судовий збір" у такому випадку передбачає повернення судового збору з Державного бюджету України.

Зокрема, у пункті 5 частини 1 статті 7 цього Закону прямо встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що сума судового збору в частині заборгованості по сумі основного боргу, по якій закрито провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Сума судового збору, що підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України, становить 2089,31 грн.

Керуючись ст.ст.129, 231, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, ст.7 Закону України "Про судовий збір", суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський тепловозоремонтний завод» (, 36030, м. Полтава, вул. Гайового, буд. 30, ІПН.14) на користь Фізичної особи-підприємця Поповича Павла Івановича (ІПН: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) пеню у розмірі 1 641,90 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 355, 61 грн та 3% річних у розмірі 665, 50 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 180,69 грн.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 61 340,00 грн. основного боргу.

4. Повернути Фізичній особі-підприємцю Поповичу Павлу Івановичу (ІПН: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) з Державного бюджету України 2089,31 грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції № 0.0..1 від 09.08.2021 р., оригінал якої знаходиться у матеріалах справи.

5. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.11.21

Суддя Киричук О.А.