ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27 вересня 2021 року

м. Черкаси справа № 11/2296

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Дяченко Т.В., за участю прокурора Цибаня В.І., представників: скаржника Руднічука Д.В. адвоката, стягувача - Лисенко Н.В. за довіреністю, представник органу ДВС не з`явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали матеріали скарги представника ОСОБА_1 адвоката Руднічука Д.В. на бездіяльність державного виконавця у справі за позовом Прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Черкаській області до Приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення 12912,45 грн.,

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Руднічук Д.В. на бездіяльність державного виконавця надійшла скарга, в якій скаржник просив суд скасувати постанову про арешт коштів боржника від 26.02.2020, винесену старшим виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Атамась Ю.О., в ході виконання виконавчого провадження №129887, якою накладено арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 .

В обґрунтування своєї скарги скаржник вказував на те, що оскаржувана постанова про накладення арешту на майно боржника порушує права заявника, оскільки нею обмежуються його права вільно користуватися коштами, що знаходяться на рахунках в банку або в подальшому будуть там знаходитись, а у зв`язку з відсутністю заборгованості та неможливістю скасування постанови про арешт коштів боржника державною виконавчою службою, скаржник вважає, що дана постанова підлягає скасуванню за рішенням суду.

16.09.2021 від старшого виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Атамась Ю.О. надійшов до суду відзив на скаргу, в якому державний виконавець просив суд відмовити у задоволенні скарги посилаючись на те, що:

- боржником не надано підтверджуючих документів, що рахунок, на який накладено арешт, відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання, звернення на які заборонено законодавством;

- банківська установа, на яку покладено обов`язок визначити статус рахунок та можливість накладення арешту на кошти иа нього, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконала.

Тобто, як зазначив державний виконавець, це свідчить про те, що банк також не визнав ці рахунки та кошти на них такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення, а тому, оскільки у боржника відсутні жодні підтверджуючі документи з вищезазначених підстав для зняття арешту з коштів у Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутні підстави для задоволення вимог, які зазначені в скарзі.

В судовому засіданні представник боржника скаргу підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор та представник стягувача заперечували проти задоволення заявленої скарги вважаючи доводи скаржника безпідставними.

Представник Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився.

Відповідно ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої осадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, не перешкоджають розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника скаржника (боржника), прокурора, представника стягувача, дослідивши подані сторонами матеріали, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.08.2004 позов задоволено повністю.

У Придніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 129887 з примусового виконання наказу суду (виконавчого листа) від 10.09.2004, виданого Господарським судм Черкаської області про стягнення з боржника на користь стягувача (позивача) 12912,45 грн. заборгованості.

На підставі постанови Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.02.2020 дане виконавче провадження завершене на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

26.02.2020 державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника та направлена до відповідних банківських установ на виконання.

Скаржник зазначив, що станом на час звернення його до суду із вказаною скаргою, заборгованість перед стягувачем у нього відсутня, що підтверджується довідкою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області від 05.03.2021 за вих. № 16.01-15-379.

Через арешт коштів боржника на його депозитному рахунку, скаржник звернувся до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо відсутності заборгованості.

Відділ ДВС листом від 31.03.2021 повідомив скаржника про те, що станом на 17.03.2021 відсутні відомості щодо сплати боржником суми заборгованості згідно виконавчого документа, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Ч.1 ст.5 Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

За приписами ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Зазначена норма кореспондується з ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження".

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини 1, 2 статті 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частина 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що не підлягають арешту кошти, що перебувають па рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнений на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно ст.73 Закону існує вичерпний перелік підстав, щодо коштів на які не може бути звернено стягнення.

За приписами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Судом з`ясовано, що станом на 16.09.2021 у відділі ДВС були відсутні відомості щодо сплати боржником суми заборгованості згідно виконавчого документа, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 3 ст. 343 ГПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене суд приходить до переконання, що дії державного виконавця вчинені в межах повноважень та відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому скарга на бездіяльність державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Атамась Ю.О. є безпідставною і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 234, 235, 342-345 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили після її оголошення і протягом десяти днів може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя К.І. Довгань