ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2021 р. Справа №914/3080/20

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Матущака О.І.,

секретар судового засідання Чудяк Х.В.,

явка учасників справи:

від позивача: Цепко І.С.

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від відповідача-3: не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н від 04.08.2021

на рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 суддя: Петрашко М.М., м. Львів, повний текст рішення складено 12.07.2021

та апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» б/н від 12.08.2021

на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021,

в справі № 914/3080/20

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна»

до відповідача-1 Львівської міської ради

до відповідача-2 Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради»

до відповідача-3 Управління капітального будівництва Львівської міської ради

про стягнення 89 486 830,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

25.11.2020 у Господарський суд Львівської області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (далі по тексту ТОВ «Балтом Україна») з позовом (враховуючи збільшення позовних вимог та зміну підстав позову, які прийняті судом), у якому просить:

1)стягнути з Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради» на користь ТОВ «Балтом Україна» кошти в розмірі 32 477 691,76 грн.;

2)cтягнути з Управління капітального будівництва Львівської міської ради, як основного боржника та субсидіарно з Львівської міської ради на користь ТОВ «Балтом Україна» кошти в розмірі 57 009 138,38 грн., з яких:

- 5 854 492,01 грн. - пеня;

- 43 374 136,01 грн. - інфляційні втрати;

- 7 780 510,36 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» всупереч взятих на себе зобов`язань за договором поруки від 22.12.2019 не виконало обов`язок щодо погашення заборгованості Управління капітального будівництва Львівської міської ради перед ТОВ «Балтом Україна» у розмірі 32 477 691,76 грн., яка виникла внаслідок несплати за виконані роботи з реконструкції вул. Городоцької (від вул. Кульпарківської до межі міста) у м. Львів за договором підряду №20 від 10.09.2010. Відповідно до Положення про Управління капітального будівництва Львівської міської ради, Управління капітального будівництва є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 №505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», а відповідно засновником Управління є Львівська міська рада. Управління є підзвітним та підконтрольним міській раді, її виконавчому комітету, Львівському міському голові і підпорядкованим першому заступнику міського голови, Управління у своїй діяльності керується ухвалами міської ради, рішеннями виконавчого комітету, розпорядженнями Львівського міського голови, а тому відповідно до статті 619 Цивільного кодексу України, Львівська міська рада є субсидіарним боржником та належним відповідачем у даній справі в частині стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних.

Правовою підставою позову зазначає ст.ст. 47, 173, 193, 216, 218, 222, 224, 230, 232, 255 Господарського кодексу України, ст.ст. 15, 16, 625 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 вищезазначений позов задоволено частково. Стягнуто з ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» на користь ТОВ «Балтом Україна» заборгованість в розмірі 32 477 691,76 грн. та 267 009,50 грн. - судового збору. Стягнуто з Управління капітального будівництва Львівської міської ради, як основного боржника, та з Львівської міської ради, як субсидіарного боржника, на користь ТОВ «Балтом Україна» кошти в розмірі 51 389 551,02 грн., з яких: 2 958 437,32 грн. - пеня, 40 902 984,90 грн. - інфляційні втрати та 7 528 128,80 грн. - 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 422 490,06 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що поручитель, основний та субсидіарний боржник не вчинили дій спрямованих на погашення заборгованості, яка утворилась внаслідок несплати виконаних робіт з реконструкції вул. Городоцької (від вул. Кульпарківської до межі міста) у м. Львів за договором підряду №20 від 10.09.2010, що підтверджено рішенням Господарського суду Львівської області від 06.11.2013 у справі №914/3479/13.

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради, як основного боржника, та з Львівської міської ради, як субсидіарного боржника, на користь ТОВ «Балтом Україна» грошових коштів у розмірі 5 619 587,36 грн., з яких: 2 896 054,69 грн. пені, 2 471 151,11 грн. інфляційних втрат, 252 381,56 грн. 3% річних, оскільки вказані нарахування здійснені з порушенням вимог чинного законодавства.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції.

Додатковим рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 частково задоволено заяву позивача про відшкодування судових витрат. Стягнуто з ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» на користь ТОВ «Балтом Україна» 16 109,65 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Управління капітального будівництва Львівської міської ради, як основного боржника, та з Львівської міської ради, як субсидіарного боржника, на користь ТОВ «Балтом Україна» 25 490,35 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Зі врахуванням критеріїв реальності, розумності та обґрунтованості, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідачів підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 41600,00 грн.

Відмовлено у задоволенні решти вимог за заявою про стягнення гонорару в розмірі 1% від суми стягнення у розмірі 852 672,42 грн., оскільки ознайомившись із переліком послуг (робіт), що вказані у наданому позивачем акті приймання-передачі наданих послуг, суд дійшов до висновку, що такі види робіт (послуг), як «підготовка та подання заяви на виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 з додатками, 243 арк.», «підготовка та подання клопотання про зменшення позовних вимог, 2 арк.» та «додатковий гонорар у розмірі 1% від суми стягнення» не підлягають відшкодуванню за рахунок коштів відповідачів, оскільки на ці роботи (послуги) не відповідають критерію реальності та розумності адвокатських витрат, а також оскільки вони не були неминучими. Окрім того, покликаючись на ч. 6 ст. 129 ГПК України суд відмовив у стягненні гонорару у розмірі 1% від суми стягнення, оскільки сума гонорару істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі Львівська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи Львівської міської ради.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Львівська міська рада зазначає, що:

1)суд першої інстанції одночасно задоволив заяву позивача за вх.№1812/21 від 27.04.2021 про зміну підстав позову та заяву позивача за вх.№2119/21 від 20.05.2021 про залучення співвідповідача та зміну предмету позову, внаслідок чого порушив норми процесуального закону, оскільки відбулась одночасна зміна предмета й підстав позову;

2)висновок суду про наявність правових підстав для притягнення Управління капітального будівництва Львівської міської ради та Львівську міську раду до субсидіарної відповідальності не узгоджується з положеннями ст.ст. 96, 176, 619 ЦК України за змістом яких територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб;

3)договір поруки від 22.10.2019, який укладений між ТОВ «Балтом Україна» (кредитор) та ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» (поручитель), не містить положень про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для її стягнення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ТОВ «Балтом Україна».

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні гонорару в розмірі 1% від суми стягнення, та ухвалити нове рішення, яким вимоги в цій частині задоволити, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи ТОВ «Балтом Україна».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «Балтом Україна» зазначає, що:

1)суд першої інстанції відмовивши в стягненні гонорару в розмірі 1% від суми стягнення безпідставно обмежив право адвоката на отримання гонорару, який визначений у договорі, та частково оплачений клієнтом на рахунок адвоката;

2)представниками відповідачів не заявлялось клопотання про зменшення розміру судових витрат, а тому суд порушив принцип диспозитивності та змагальності сторін.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погодився з висновками місцевого господарського суду, просив апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені у оскаржуваному рішенні.

Інші учасники процесу не скористались правом наданим ст. 263 ГПК України, відзиву не подали.

В судове засідання 27.10.2021 з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання повторно не з`явилися, а тому в силу п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за їх відсутності.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі ТОВ «Балтом Україна», просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні гонорару в розмірі 1% від суми стягнення, та ухвалити нове рішення, яким вимоги в цій частині задоволити. При цьому представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги Львівської міської ради та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі Львівської міської ради та у відзиві позивача , перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Львівської міської ради не підлягає задоволенню, відповідно рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга ТОВ «Балтом Україна» підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення скасуванню в частині відмови у стягненні гонорару в розмірі 1% від суми стягнення.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що між Управлінням капітального будівництва Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (надалі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (надалі підрядник) було укладено договір №20 від 10.09.2010 на реконструкцію вулиці Городоцької (від вулиці Кульпарківської до межі міста), відповідно до пункту 1.1. якого підрядник зобов`язується власними силами і засобами, в обумовлений строк у відповідності до замовлення і вимог проектно-кошторисної документації, будівельних норм та правил виконати роботи на об`єкті: реконструкція вулиця Городоцької (від вулиці Кульпарківської до межі міста), а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконані роботи.

Згідно із пунктом 1.2. договору, склад та обсяги робіт можуть бути переглянуті в процесі будівництва у разі внесення змін до проектно-кошторисної документації в порядку, визначеному Державними будівельними нормами України (ДБН Д.1.1-1-2000) та чинним законодавством України. Власником результату робіт до їх здачі замовнику є підрядник.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що договірна ціна на момент укладення договору є твердою (незмінною) і становить 59999808,20 грн. Відповідно до ухвали ЛМР №3543 від 14.05.2010, обсяг фінансування та обсяг робіт, які підлягають виконанню в 2010 році за кошти міського бюджету складає 15200000,00 грн., в тому числі ПДВ. Тверда договірна ціна визначається на основі проектно-кошторисної документації встановлюється незмінною на весь обсяг будівництва і не уточнюється, за винятком випадків визначених Державними будівельними нормами України (ДБН Д.1.1-1-2000) та чинним законодавством України, якщо:

- в процесі будівництва в проектній документації та інвесторських кошторисах виявлено безперечні помилки, які не було виявлено на стадії тендерної пропозиції та складання договірної ціни, а підрядник не є виконавцем проектно-кошторисної документації;

- виникли обставини непереборної сили - надзвичайні обставини та події, які не можуть бути передбачені сторонами під час укладання договору.

Вартість виконаних робіт буде визначатися щомісячно на основі нормативних трудовитрат, договірної заробітної плати в погодженому розмірі згідно фактично виконаних фізичних обсягів будівельно-монтажних робіт відповідно до ДБН та чинного законодавства. Рішення про перегляд договірної ціни з обґрунтуванням причин оформлюється відповідно до пункту 11.2. цього договору.

Відповідно до пункту 4.1.2. договору, замовник має право здійснювати контроль та технічний нагляд за якістю, обсягами та вартістю будівництва об`єкта; відповідністю виконаних робіт вимогам проекту, кошторису, будівельних норм і правил; відповідністю матеріалів, виробів і конструкцій державним стандартам і технічним нормам, не втручаючись у господарську діяльність підрядника.

Згідно із пунктами 4.2.3. та 4.2.8. договору замовник зобов`язувався щомісячно приймати від підрядника акти виконаних робіт за формою КБ-2в, довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, перевірити їх і підписати на протязі 5-ти робочих днів, чи повернути в цей же строк підряднику для виправлення. Оплатити прийняті виконані роботи тільки в межах бюджетних призначень при умові поступлення коштів на рахунок замовника по даному об`єкту. При відсутності фінансування передбачені пунктом 6.3. штрафні санкції не застосовуються, заборгованість переноситься на наступний бюджетний рік з урахуванням пункту 4.1.9.

За умовами пункту 5.4. договору, розрахунки проводяться тільки за фактично виконані роботи після підписання замовником представлених підрядником належно оформлених актів виконаних робіт (Форма КБ-2в) та довідки (Форма КБ-3), рахунку на оплату, шляхом проміжних платежів, протягом 10-и календарних днів та тільки в межах бюджетних призначень та при умові поступлення коштів на рахунок замовника по даному об`єкту.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що за порушення строків оплати прийнятих робіт при отриманні фінансування по даному об`єкту, та з урахуванням пункту 4.1.9. договору, замовник сплачує пеню, розмір якої обчислюється від суми не оплачених, але прийнятих робіт, витрачену з урахуванням офіційного рівня інфляції, з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Позивач відповідно до умов укладеного між сторонами договору №20 від 10.09.2010 свої зобов`язання виконав повністю, однак Управління капітального будівництва Львівської міської ради порушило свої договірні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" в розмірі 38 614 063,44 грн.

Вказаний факт встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 06.11.2013 у справі №914/3479/13, яке набрало законної сили.

Так, рішенням Господарського суду Львівської області від 06.11.2013 у справі №914/3479/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" до відповідача Управління капітального будівництва Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Львівської міської ради про стягнення 41 327 627,08 грн., позов, з врахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог, задоволено частково, вирішено стягнути з Управління капітального будівництва Львівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" 38 614 063,44 грн. - основного боргу, 2 002 641,69 грн. 3% річних та 68 820,00 грн. - судового збору. Відмовлено в задоволенні вимог у частині стягнення решти вимог про стягнення 3% річних.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.12.2013 апеляційну скаргу Управління капітального будівництва Львівської міської ради залишено без розгляду.

09.01.2014 Господарським судом Львівської області на виконання рішення суду від 06.11.2013 у справі №914/3479/13, яке набрало законної сили 23.12.2013, видано наказ про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" 38614063,44 грн. - основного боргу, 2002641,69 грн. 3% річних та 68820,00 грн. - судового збору.

Як встановлено вказаним рішенням суду від 06.11.2013 у справі №914/3479/13, станом на 09.12.2013 заборгованість Управління капітального будівництва Львівської міської ради перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" за виконані підрядні роботи за договором №20 від 10.09.2010 на реконструкцію вулиці Городоцької (від вулиці Кульпарківської до межі міста) становить 38614063,44 грн.

Крім того, як також встановлено рішенням суду від 06.11.2013 у справі №914/3479/13, першим днем прострочення виконання зобов`язання є 05.12.2011, а тому з цієї дати слід починати нарахування 3% річних. Зважаючи на це судом у справі №914/3479/13 здійснено перерахунок 3% річних за період з 05.12.2011 по 10.09.2013, відповідно до якого суд дійшов висновку стягнути з Управління капітального будівництва Львівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" 2002641,69 грн. за вказаний період.

У рішенні суду від 06.11.2013 у справі №914/3479/13 суд також зазначив, що умови оплати виконаних робіт викладені у п.5.4. договору (при умові поступлення коштів на рахунок замовника по даному об`єкту) такі, що суперечать ст. 511, ч. 2 ст. 530 ЦК України, оскільки вказана подія не є такою, що має неминуче настати. Крім цього суд зазначив, що її настання не залежить від волі сторін договору, зокрема відповідача і пов`язана з виконанням обов`язку третьою особою, яка має надати фінансування по об`єкту, тоді як зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи.

Ухвалою Львівської міської ради №5637 від 10.10.2019 «Про погодження укладення договору поруки» з метою забезпечення виконання зобов`язань Управління капітального будівництва Львівської міської ради перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна», враховуючи звернення Управління капітального будівництва Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства "Агенція ресурсів Львівської міської ради" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна", зареєстроване у Львівській міській раді 02.10.2019 за №2-30435-29, міська рада ухвалила погодити укладення договору поруки між Товариством з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» та Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради» за виконання Управлінням капітального будівництва Львівської міської ради обов`язку сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» кошти у сумі 32477691,76 грн.

22.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» (кредитор) та Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради» (поручитель) укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання Управлінням капітального будівництва Львівської міської ради (боржник) свого обов`язку сплатити кредиторові кошти в сумі 32477691,76 грн., яка складається із:

1)суми основного боргу в розмірі 30 475 050,07 грн. за виконані роботи на об`єкті: «Реконструкція вулиці Городоцької (від вулиці Кульпарківської до межі міста)» у місті Львові згідно із договором №20 від 10.09.2010;

2)суми трьох процентів річних в розмірі 2 002 641,69 грн.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Частино 4 статті 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Судами встановлено, що сума заборгованості в загальному розмірі 32 477 691,76 грн. (30 475 050,07 грн. - основний борг, та 2 002 641,69 грн. - 3% річних), яка забезпечена порукою за договором від 22.10.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» та Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради», не погашена. Доказів сплати вказаної суми сторонами до матеріалів справи не долучено, а факт існування такої заборгованості відповідачами не спростовано. Відповідач-2 та відповідач-3 відзив на позовну заяву не подали, а тому в силу ч. 4 ст. 165 ГПК України позбавлені зперечувати ці обставини під час розгляду справи по суті.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та вищенаведені норми законодавства, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» про стягнення з Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради» є обґрунтована та підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачами, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог, з врахуванням заяви (вх.№2679/21 від 23.06.2021) про збільшення розміру позовних вимог про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради, як основного боржника та субсидіарно з Львівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" грошових коштів в розмірі 57009138,38 грн., з яких: 5854492,01 грн. - пеня, 43374136,01 грн. - інфляційні втрати та 7780510,36 грн. - 3% річних, суд зазначає таке.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт виникнення заборгованості в Управління капітального будівництва Львівської міської ради перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" в розмірі 38 614 063,44 грн. - основного боргу, 2 002 641,69 грн. - три проценти річних (нарахованих за період з 05.12.2011 по 10.09.2013) та 68 820,00 грн. - судового збору, встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 06.11.2013 у справі №914/3479/13, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до Положення про Управління капітального будівництва Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради «Про затвердження Положення про Управління капітального будівництва Львівської міської ради та його структури» від 28.11.2016 №1100 (надалі - Положення), Управління капітального будівництва Львівської міської ради (надалі - Управління) є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 №505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», утвореним відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до пунктів 1.2. та 1.3. Положення, Управління є підзвітним і підконтрольним міській раді, виконавчому комітету міської ради, Львівському міському голові і підпорядкованим першому заступнику міського голови. Управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, ухвалами міської ради, рішеннями виконавчого комітету, розпорядженнями Львівського міського голови, цим Положенням, іншими нормами законодавства України.

Основними завданнями Управління, відповідно до пункту 2.1. Положення, є:

- забезпечення реалізації місцевої політики у галузі будівництва, реконструкції та ремонту;

- виконання функцій замовника будівництва, ремонту і реконструкції житлових будинків, об`єктів освіти, охорони здоров`я, зв`язку, транспорту, торгівлі, громадського харчування, комунального господарства, культурно-побутового й іншого призначення та ефективного використання капітальних вкладень, які спрямовуються на цю мету;

- сприяння впровадженню у будівництво прогресивних проектних рішень, нових будівельних матеріалів, конструкцій та виробів.

Пунктами 6.1. та 6.2. Положення передбачено, що Управління утримується за рахунок відрахувань на утримання служби замовника у встановленому порядку. Кошторис управління затверджує перший заступник міського голови за погодженням з Управлінням фінансів Департаменту фінансової політики. Структуру управління затверджує виконавчий комітет Львівської міської ради. Штатний розпис управління затверджує перший заступник міського голови за погодженням з управлінням фінансів департаменту фінансової політики. Ліквідація та реорганізація управління проводиться міською радою за поданням Львівського міського голови у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 14.07.2016 № 777, до повноважень Управління капітального будівництва належать:

1. Розробка на підставі пропозицій виконавчих органів поточних перспективних програм капітального будівництва, складання переліків будов, титульних списків будов і проектно-розвідувальних робіт та подання їх на затвердження у встановленому порядку.

2. Представництво інтересів управління в судах України.

3. Здійснення технічного нагляду за будівництвом, контроль за відповідністю обсягів та якості виконаних робіт проектам, технічним умовам і стандартам.

Згідно із частиною 2 та 4 статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради. Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.

Змістовний аналіз змісту вищенаведених Положень та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», свідчить про те, що Управління капітального будівництва Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради, є підзвітним і підконтрольним міській раді, виконавчому комітету міської ради, Львівському міському голові і підпорядкованим першому заступнику міського голови, виконує функції замовника та утримується за рахунок відрахувань на утримання служби замовника у встановленому порядку, кошторис управління затверджує перший заступник міського голови за погодженням з управлінням фінансів департаменту фінансової політики, Управління розпоряджається коштами міського бюджету міста Львова у межах, визначених міською радою, виконавчим комітетом і Львівським міським головою. Управління очолює начальник, якого призначає на посаду та звільняє з посади Львівський міський голова за поданням першого заступника міського голови у порядку, визначеному законодавством. Начальник управління безпосередньо підпорядкований першому заступнику міського голови, йому підконтрольний та підзвітний. Структуру управління затверджує виконавчий комітет Львівської міської ради. Штатний розпис управління затверджує перший заступник міського голови за погодженням з управлінням фінансів департаменту фінансової політики. Ліквідація та реорганізація управління проводиться міською радою за поданням Львівського міського голови у порядку, встановленому законодавством України.

Отже, Управління капітального будівництва Львівської міської ради не має достатньої інституційної та операційної незалежності від Львівської міської ради. Вказане підтверджується і тим, що у рішенні Господарського суду Львівської області від 06.11.2013 у справі №914/3479/13 суд зробив висновок, що оплата виконаних робіт не залежить від волі сторін договору, зокрема відповідача (УКБ ЛМР) і пов`язана з виконанням обов`язку третьою особою (у справі Львівська міська рада), яка має надати фінансування по об`єкту.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що виконання грошового зобов`язання Управлінням капітального будівництва ЛМР за договором №20 від 10.09.2010 на реконструкцію вулиці Городоцької (від вулиці Кульпарківської до межі міста) в повній мірі залежить від Львівської міської ради.

Тобто, можливість проведення розрахунку з позивачем залежить від виділення коштів Львівською міською радою, зокрема шляхом внесення змін до бюджету. Це також вбачається з листування, яке долучене позивачем до матеріалів справи і з самого договору №20 від 10.09.2010 на реконструкцію вулиці Городоцької, в якому зазначено, що оплата здійснюється тільки в межах бюджетних призначень та при умові поступлення коштів на рахунок замовника по даному об`єкту. Водночас, ухвалами саме Львівської міської ради від 10.10.2019 №5637 та від 26.12.2019 №6120 погоджено та затверджено договір поруки, укладений між відповідачем-2 та відповідачем-3 щодо грошового боргу, який є предметом розгляду у даній справі. Інших обставин з матеріалів справи судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також обставини встановлені у рішенні суду від 06.11.2013 у справі №914/3479/13, проаналізувавши зміст вищезазначених Положень, які стосуються Управління капітального будівництва Львівської міської ради, беручи до уваги положення статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 619 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що у даній справі №914/3080/20 Львівська міська рада несе субсидіарну (додаткову) відповідальність поряд з відповідальністю основного боржника - Управління капітального будівництва Львівської міської ради, за невиконання Управлінням грошових зобов`язань, які виникли з договору №20 від 10.09.2010 на реконструкцію вулиці Городоцької.

З огляду на це відхиляються доводи апелянта про те, що висновок суду про наявність правових підстав для притягнення Управління капітального будівництва Львівської міської ради та Львівську міську раду до субсидіарної відповідальності не узгоджується з положеннями ст.ст. 96, 176, 619 ЦК України за змістом яких територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції і про застосування аналогії закону у зв`язку з відсутністю належного регулювання таких правовідносин з приводу субсидіарної відповідальності у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» і Положеннях, та у зв`язку з наявністю умов, визначених частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України, що зумовлює застосування до відносин між Управлінням та міською радою регулювання, передбаченого щодо діяльності казенного підприємства, оскільки у даній справі №914/3080/20 по своїм критеріям щодо обсягу та характеру діяльності, а також здатністю виконання грошових зобов`язань за укладеним договором, Управління капітального будівництва Львівської міської ради за своїм правовим статусом є подібним до правового статусу казенного підприємства.

Відповідно до частини першої статті 8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Так, відповідно до частин першої - третьої статті 78 Господарського кодексу України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до статті 137 Господарського кодексу України, правом оперативного управління в цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Право оперативного управління є найбільш обмеженим правовим титулом, похідним від права власності, який обмежується не тільки законом та статутом, але й власником майна.

Таке регулювання здійснено через механізм, закріплений у положеннях статей 77, 78 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини десятої статті 78 Господарського кодексу України, особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Частинами другою та третьою статті 76 Господарського кодексу України встановлено, що казенне підприємство створюється за рішенням Кабінету Міністрів України. У рішенні про створення казенного підприємства визначаються обсяг і характер основної діяльності підприємства, а також орган, до сфери управління якого входить підприємство, що створюється. Реорганізація і ліквідація казенного підприємства проводяться відповідно до вимог цього Кодексу за рішенням органу, до компетенції якого належить створення даного підприємства. Майно казенного підприємства закріплюється за ним на праві оперативного управління.

Згідно частини першої статті 77 Господарського кодексу України, казенне підприємство здійснює господарську діяльність відповідно до виробничих завдань органу, до сфери управління якого воно входить.

Відповідно до приписів частини сьомої статті 77 Господарського кодексу України, казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства.

При цьому умовою покладення субсидіарної відповідальності на орган місцевого самоврядування за змістом частини сьомої статті 77 Господарського кодексу України та частини десятої статті 78 цього Кодексу є недостатність коштів, які є у розпорядженні комунального підприємства.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У низці випадків ЄСПЛ визнавав державу відповідальною за борги підприємств незалежно від їх формальної класифікації у внутрішньодержавному праві (рішення від 30 листопада 2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», пункт 45, рішення від 04 квітня 2006 року у справі «Лисянський проти України», пункт 19, рішення від 03 квітня 2007 року у справі «Кооперативу Агрікола Слобозія-Ханесей проти Молдови», пункти 18,19, рішення від 12 квітня 2007 року у справі «Григор`єв та Какаурова проти Російської Федерації», пункт 35, рішення від 15 січня 2008 року у справі « Качапор та інші проти Сербії». Отже, внутрішньодержавний правовий статус підприємства як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу від відповідальності за борги підприємств у межах Конвенції.

З огляду на наведені вище висновки ЄСПЛ, а також те, що нормами Господарського кодексу України визначено регулювання діяльності комунальних некомерційних підприємств аналогічно до діяльності державних казенних підприємств, без наділення вказаних суб`єктів повною самостійною відповідальністю у відносинах з третіми особами, суд першої інстанції правильно врахував зазначені висновки при вирішенні спору в даній справі.

Крім того, ЄСПЛ також висловив позицію і щодо субсидіарної відповідальності муніципального органу (органу місцевого самоврядування) за зобов`язаннями муніципального підприємства. Так, у пункті 62 рішення у справі «Єршова проти Російської Федерації» ЄСПЛ зазначив, що, враховуючи публічний характер діяльності підприємства, істотний ступінь контролю за його майном з боку муніципальних органів влади і рішень останніх, які мали наслідком передачу майна і подальшу ліквідацію підприємства, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що підприємство не було наділене достатньою організаційною та управлінською незалежністю від муніципальних органів влади. Отже, незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи, муніципальна влада і відповідно держава мають бути в межах Конвенції визнані відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №5023/4388/12.

Статтею 619 Цивільного кодексу України визначено право кредитора на отримання задоволення своєї вимоги як від основного, так і від субсидіарного боржника.

Так, за змістом положень наведеної норми договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника.

Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього у розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Особа, яка несе субсидіарну відповідальність, повинна до задоволення вимоги, пред`явленої їй кредитором, повідомити про це основного боржника, а у разі пред`явлення позову, - подати клопотання про залучення основного боржника до участі у справі.

У разі недотримання цих вимог особою, яка несе субсидіарну відповідальність, основний боржник має право висунути проти регресної вимоги особи, яка несе субсидіарну відповідальність, заперечення, які він мав проти кредитора.

У розумінні положень цивільного законодавства суть субсидіарної відповідальності полягає у залученні поряд з основним боржником додаткового (субсидіарного) боржника; субсидіарна відповідальність настає тоді, коли у зобов`язанні беруть участь двоє боржників, один з яких основний, інший - додатковий (субсидіарний) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.08.2019 у справі №922/4109/16).

Зі змісту правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19), за аналогією закону у випадках, коли один (первісний) боржник у матеріальному правовідношенні замінюється двома боржниками, після заміни первісного боржника двома боржниками - основним і субсидіарним - виконавчі дії з виконання рішення мають вчинятися щодо обох цих боржників.

Враховуючи всі вищенаведені обставини, положення законодавства та висновки викладені у рішеннях ЄСПЛ, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що Львівська міська рада у даній справі №914/3080/20 несе субсидіарну відповідальність за грошовими зобов`язаннями Управління капітального будівництва Львівської міської ради.

З огляду на викладене вище, здійснення господарської діяльності комунальним некомерційним підприємством, на основі матеріальної бази, яка не є його власністю, зумовлює для законодавця необхідність регулювання спірних відносин у такий спосіб, який би дозволив захистити інтереси можливих кредиторів суб`єкта некомерційної господарської діяльності.

Як вже було зазначено, рішенням Господарського суду Львівської області від 06.11.2013 у справі №914/3479/13 вирішено стягнути з Управління капітального будівництва Львівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» 38614063,44 грн. - основного боргу, 2002641,69 грн. - три проценти та 68820,00 грн. - судового збору.

Вказане рішення суду набрало законної сили 23.12.2013, однак станом на дату пред`явлення позову у даній справі та на дату ухвалення рішення у даній справі, рішення суду від 06.11.2013 у справі №914/3479/13 Управлінням капітального будівництва Львівської міської ради не виконано. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача-3 (УКБ ЛМР) пені, 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтовані.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, 06.09.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» надіслано на адресу Управління Капітального будівництва Львівської міської ради вимогу від 01.09.2020 про сплату пені, інфляційних втрат, 3% річних та суми знецінення грошей у розмірі курсової різниці, у зв`язку з невиконанням умов договору №20 від 10.09.2010 та рішення суду в справі №914/3479/13 про стягнення заборгованості за вказаним договором.

Разом з тим, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц; постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц).

При цьому, обов`язок сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних передбачено відповідно договором №20 від 10.09.2010 та статтею 625 Цивільного кодексу України, та не ставиться в залежність від пред`явлення письмової вимоги (Постанова Верховного Суду у складі касаційного господарського суду від 11.04.2019 у справі №910/6543/18).

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про відсутність правових підстав для задоволення судом першої інстанції вимог про стягнення пені, оскільки нарахування пені здійснюється не за прострочення забезпечувального зобов`язання, як це стверджує апелянт, а на підставі прострочення за основним зобов`язанням, а саме п. 6.2 договору №20 від 10.09.2010, в якому передбачено пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Крім того, слід зазначити, що вимоги частини другої статті 625 Цивільного кодексу України мають імперативний характер. Цією правовою нормою передбачено можливість сторін у договорі лише змінювати розмір процентів річних. Право сторін у договорі забороняти та не застосовувати вимоги закону, встановлені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, вказаною правовою нормою не передбачено (постанова Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №914/479/19).

Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 №464/3790/16-ц; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц; постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №761/26293/16-ц; постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 №723/304/16-ц).

Як вбачається із розрахунку позовних вимог, що долучений до заяви (вх.№2679/21 від 23.06.2021) про збільшення розміру позовних вимог, позивач нараховує 3% річних в розмірі 7870510,36 грн. за період з 11.09.2013 по 08.06.2021, інфляційні втрати в розмірі 43374136,01 грн. за період з грудня 2011 року по травень 2021 року та пеню в розмірі 5854492,01 грн. за період з 05.12.2011 по 04.12.2012.

Щодо періодів нарахування 3% річних та інфляційних втрат, то місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про правильність нарахування позивачем таких періодів. Зокрема, як вбачається із розрахунку позовних вимог, позивач при нарахуванні 3% річних не охоплює того періоду, за який було нараховано та вирішено стягнути 3% річних у справі №914/3479/13. Період нарахування інфляційних втрат також визначено вірно, оскільки нарахування інфляційних втрат розпочинається з моменту виникнення заборгованості та завершується травнем 2021 року включно.

Щодо нарахування пені слід зазначити, що позивач невірно визначив її нарахування, оскільки відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи те, що першим днем виникнення заборгованості є 05.12.2011, тому в силу положень частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування пені в даному випадку припиняється не 04.12.2012, а 04.06.2012.

Перевіривши поданий розрахунок позовних вимог, апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції, що позивачем невірно визначено суму заборгованості, яка існувала у вищезазначені періоди нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Як вже зазначалося судом, рішенням суду у справі №914/3479/13 встановлено, що сума основного боргу Управління капітального будівництва Львівської міської ради становила 38614063,44 грн.

При цьому, як вбачається із матеріалів даної справи №914/3080/20, а саме із долучених доказів до клопотання (вх.№10296/21 від 29.04.2021) про долучення до матеріалів справи копії договору №20 від 10.09.2010 про реконструкцію вул.Городоцької, копій платіжних доручень та копій виписок із рахунків, вищезазначена заборгованість в розмірі 38614063,44 грн. після набрання законної сили рішенням суду у справі №914/3479/13 була частково погашена.

Зокрема, матеріалами справи підтверджуються такі платежі, що були здійснені в рахунок погашення заборгованості, яка встановлена рішенням суду у справі №914/3479/13: 28.08.2014 - 50000,00 грн., 28.11.2014 - 240000,00 грн., 30.01.2015 - 1000000,00 грн., 06.03.2015 - 1000000,00 грн., 06.05.2015 - 1228187,07 грн., 18.05.2015 - 771812,93 грн., 24.06.2015 - 1212,31 грн., 01.07.2015 - 998787,69 грн., 23.07.2015 - 100000,00 грн., 04.09.2015 - 1500000,00 грн., 28.10.2015 - 103000,00 грн., 28.11.2016 - 728513,37 грн. та 29.12.2016 - 517500,00 грн.

Отже, враховуючи вказані часткові оплати, судом встановлено, що розмір основного боргу за період з 05.12.2011 по 08.06.2021 становив:

- 38614063,44 грн. (за період з 05.12.2011 по 27.08.2014);

- 38564063,44 грн. (за період з 28.08.2014 по 27.11.2014 );

- 38324063,44 грн. (за період з 28.11.2014 по 29.01.2015 );

- 37324063,44 грн. (за період з 30.01.2015 по 05.03.2015 );

- 36324063,44 грн. (за період з 06.03.2015 по 05.05.2015 );

- 35095876,37 грн. (за період з 06.05.2015 по 17.05.2015 );

- 34324063,44 грн. (за період з 18.05.2015 по 23.06.2015 );

- 34322851,13 грн. (за період з 24.06.2015 по 30.06.2015 );

- 33324063,44 грн. (за період з 01.07.2015 по 22.07.2015 );

- 33224063,44 грн. (за період з 23.07.2015 по 03.09.2015 );

- 31724063,44 грн. (за період з 04.09.2015 по 27.10.2015 );

- 31621063,44 грн. (за період з 28.10.2015 по 27.11.2016 );

- 30892550,07 грн. (за період з 28.11.2016 по 28.12.2016 );

- 30475050,07 грн. (за період з 29.12.2016 по 08.06.2021 ).

Враховуючи наведене, судом було здійснено перерахунок 3% річних за період з 11.09.2013 по 08.06.2021 , інфляційних втрат за період з грудня 2011 по травень 2021 та пені за період з 05.12.2011 по 04.06.2012 , беручи до уваги при цьому вищезазначену вірну суму заборгованості, яка існувала в ці періоди, а не ту, яка вказана позивачем у розрахунку позовних вимог.

Отже, відповідно до здійсненого перерахунку, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що розмір 3% річних за період з 11.09.2013 по 08.06.2021 становить 7528128,80 грн., а не 7870510,36 грн., розмір інфляційних втрат за період з грудня 2011 року по травень 2021 року становить 40902984,90 грн., а не 43374136,01 грн., а розмір пені за період з 05.12.2011 по 04.06.2012 становить 2958437,32 грн., а не 5854492,01 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, беручи до уваги встановлені судом обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов у даній справі підлягає задоволенню частково, а саме шляхом:

- cтягнення з Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» заборгованість в розмірі 32477691,76 грн.;

- cтягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради, як основного боржника та з Львівської міської ради, як субсидіарного боржника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» грошові кошти в розмірі 51389551,02 грн., з яких: 2958437,32 грн. - пеня, 40902984,90 грн. - інфляційні втрати та 7528128,80 грн. - 3% річних.

З приводу доводів апелянта про те, що суд першої інстанції одночасно задоволив заяву позивача за вх.№1812/21 від 27.04.2021 про зміну підстав позову та заяву позивача за вх.№2119/21 від 20.05.2021 про залучення співвідповідача та зміну предмету позову, внаслідок чого порушив норми процесуального закону, оскільки відбулась одночасна зміна предмета й підстав позову, суд зазначає наступне.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

За змістом позовної заяви як у первинній редакції, так і в останній, яка прийнята судом першої інстанції до розгляду, позивач просив суд стягнути грошові кошти (протягом розгляду справи змінювався лише розмір стягнення). Протилежного апеляційним господарським судом не встановлено, оскільки протягом всього розгляду справи позивачем заявлялась лише вимога про стягнення грошових коштів. Тому залучивши за заявою позивача до участі в справі співвідповідача, суд першої інстанції не здійснив одночасної зміни й предмета й підстав позову, а лише доповнив існуючі підстави підставами щодо субсидіарної відповідальності відповідачів.

З огляду на це спростовуються доводи апеляційної скарги в цій частині.

Що стосується апеляційної скарги ТОВ «Балтом Україна» на додаткове рішення суду першої інстанції, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною першою статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Водночас згідно з частиною третьою статті 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

При цьому інша сума судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, може бути як більшою за попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, так і меншою (частини шоста, сьома статті 129 ГПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Частиною третьою статті 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат на учасника справи покладено обов`язок подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідач у своєму клопотанні такий опис наводить.

Суд бере до уваги висновок, зазначений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 зі справи №922/445/19. В абзацах другому та третьому пункту 6.5 цієї постанови зазначено, що згідно зі змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Згідно з частиною четвертою статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 зі справи №910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, що наведений у позовній заяві, розмір витрат на професійну правову допомогу адвоката складає 30 000,00 грн.

У ході розгляду справи відповідачами клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявлялось.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Балтом «Україна» (надалі клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Інновейшн Легал Груп» (надалі об`єднання) укладено договір №68-ЮО про надання правової допомоги та представництво інтересів від 01.01.2020, об`єднання через своїх учасників, кожен з яких діє незалежно один від одного, в порядку та на умовах, визначених цим договором, за дорученням клієнта зобов`язується надавати правову допомогу та здійснювати представництво й захист інтересів клієнта у суді першої інстанції (Господарський суд Львівської області) та, за необхідності, у судах апеляційної (Західний апеляційний господарський суд) й касаційної інстанцій (Касаційний господарський суд, у тому числі Велика Палата Верховного Суду).

Види послуг/робіт та їх вартість встановлена у пункті 2 договору №68-ЮО про надання правової допомоги та представництво інтересів від 01.01.2020.

Як вказано у пункті 3 договору, у випадку виконання робіт/надання послуг, вартість яких не була обумовлена у пункті 2 цього договору, такі підлягають узгодженню сторонами окремо.

Відповідно до пункту 4 договору, сторони погодили наступний порядок оплати клієнтом гонорару об`єднанню за надання йому правової допомоги та представництво інтересів:

- оплата послуг/робіт, які були виконані у зв`язку із наданням правової допомоги клієнту здійснюється останнім на підставі акту приймання-передачі наданих послуг в термін 6 місяців після підписання сторонами.

- клієнт також бере на себе зобов`язання, за необхідності, по оплаті інших судових витрат (судового збору, витрат на проведення судових експертиз тощо).

- сторони погодили, що у випадку надання правової допомоги/представництва інтересів у судовій справі, предметом спору якої буде стягнення грошових коштів на користь клієнта, у випадку позитивного вирішення такої справи у суді першої інстанції (тобто, прийняття судом рішення про стягнення на користь клієнта грошових коштів), клієнт сплачує об`єднанню додатковий гонорар, у розмірі 1% (одного відсотка) від суми, що була визначена судом до стягнення.

Згідно із пунктом 5 договору, сплата суми гонорару здійснюється клієнтом в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми коштів на розрахунковий рахунок об`єднання, реквізити якого зазначаються у відповідному рахунку на оплату гонорару. За необхідності, сума гонорару може бути проведена декількома платежами.

Пунктом 6 договору передбачено, що поточні та непередбачувані витрати об`єднання у зв`язку із наданням правової допомоги відповідно до умов цього договору (наприклад отримання документів, збирання доказів, залучення висновків спеціалістів, технічне забезпечення та інші) сплачуються клієнтом об`єднанню понад узгоджену суму гонорару.

Відповідно до пункту 8.1. договору, правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

Як вбачається із акту приймання-передачі наданих послуг №01/07/2021 від 02.07.2021 до договору №68/ЮО на представництво інтересів та надання правової допомоги від 01.01.2020, Товариству з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна» надано такі послуги (виконано роботи):

- підготовка та подання позовної заяви (8 год. 9600,00 грн.);

- підготовка та подання клопотання та додатків про долученая до справи документів, 40 арк. (2,5 год. 2500,00 грн.);

- підготовка та подання заяви на виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 30.11.2020р. з додатками, 243 арк. (4 год. 4000,00 грн.);

- підготовка та подання заяви про відвід судді Коссака С.М., 2 арк. (0,5 год. 500,00 грн.);

- підготовка та подання пояснення на заперечення щодо заяви про зміну підстав позову, 3 арк. (1,5 год. 1500,00 грн.);

- підготовка та подання клопотання про призначення судово-економічної експертизи, 2арк. (1 год. 1000,00 грн.);

- підготовка та подання запитів в ЛМР про надання інформації, 2арк. (1 год. 1000,00 грн.);

- підготовка та подання клопотання про відмову від частини позовних вимог (без розгляду), 2арк. (1,5 год. 1500,00 грн.);

- підготовка та подання клопотання про збільшення позовних вимог з розрахунком, 2арк. (2,5 год. 2500,00 грн.);

- підготовка та подання клопотання про зменшення позовних вимог, 2арк. (2 год. 2000,00 грн.);

- підготовка та подання клопотання про зміну підстав позову, 3 арк. (2,5 год. 2500,00 грн.);

- підготовка та подання клопотання про зміну предмета позову, 3 арк. (2,5 год. 2500,00 грн.);

- підготовка та подання клопотання про зміну предмета позову з додатками, 50 арк. (5 год. 5000,00 грн.);

- участь у судових засіданнях (11 год. 16500,00 грн.);

- вироблення правової позиції ТзОВ «Балтом Україна» у господарській справі (3 год. 3000,00 грн.);

- додатковий гонорар у розмірі 1% від суми стягнення при позитивному судовому рішенні відповідно до п.4.3. договору №68-ЮО (838 672,42 грн.).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції зазначив, що такі види робіт (послуг), як «підготовка та подання заяви на виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 30.11.2020р. з додатками, 243 арк.», «підготовка та подання клопотання про зменшення позовних вимог, 2арк.» та «додатковий гонорар у розмірі 1% від суми стягнення» не підлягають відшкодуванню за рахунок коштів відповідачів, оскільки на думку суду ці роботи (послуги) не відповідають критерію реальності та розумності адвокатських витрат, а також оскільки вони не були неминучими.

Разом з тим в межах апеляційної скарги ТОВ «Балтом Україна» оскаржується додаткове рішення місцевого господарського суду лише у частині відмови в стягненні гонорару в розмірі 1% від суми стягнення, а тому в силу положень ч. 1 ст. 269 ГПК України апеляційний господарський суд переглядає додаткове рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2021 у справ №910/16803/19 викладено правовий висновок про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

У постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду виклала таку правову позицію щодо гонорару успіху.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Зі змісту оскаржуваного додаткового рішення вбачається, що суд першої інстанції вважає, що гонорар у розмірі 1% від суми стягнення не підлягають відшкодуванню за рахунок коштів відповідачів, оскільки на думку суду ці роботи (послуги) не відповідають критерію реальності та розумності адвокатських витрат, а також оскільки вони не були неминучими.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що до прийняння рішення в даній справі позивач перерахував адвокатському об`єднанню «Інновейшн Легал Груп» 400 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №499 від 06.07.2021, №22550 від 20.07.2021.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Враховуючи складність справи, її значенням для позивача, а також те, що представником позивача подавалось низка заяв (клопотань), які є подібні за змістом (зокрема заяви про збільшення та зменшення позовних вимог), а також те, що позивачем фактично понесені витрати на виплату гонорару в розмірі 400 000,00 грн., суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення гонорару успіху.

Водночас, суд апеляційної інстанції виходячи з складності справи та співрозмірності заявлено до стягнення гонорару з ціною позову та розміром позовних вимог, стягнення яких задоволено судом першої інстанції дійшов до висновку, що обґрунтованим є стягнення з Львівського комунального підприємства Агенція ресурсів Львівської міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" 83 867,24 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, а також стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради та Львівської міської ради, як субсидіарного боржника, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" 83 867,24 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заперечення та доводи відповідача-1 (Львівської міської ради) не відповідають фактичним обставинам по справі, а тому суд вважає їх необґрунтованими.

Натомість ТОВ «Балтом Україна» частково доведено обґрунтованість аргументів, які заявлені в апеляційній скарзі, щодо наявності визначених у ст. 277 ГПК України підстав для часткового скасування додаткового рішення суду першої інстанції, відповідно апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення місцевого господарського суду скасуванню в частині відмови у стягненні гонорару успіху в розмірі 1% від суми стягнення, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення заяви про судові витрати цій частині.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, то 1 034 249,34 грн., які сплачені Львівською міською радою за подання апеляційної скарги покладаються на неї.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н від 04.08.2021 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2021 у справі №914/3080/20 - залишити без змін.

Судовий збір у розмірі 1 034 249,34 грн. за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" б/н від 12.08.2021 частково задоволити.

Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20 частково скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з Львівського комунального підприємства Агенція ресурсів Львівської міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" 83 867,24 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Управління капітального будівництва Львівської міської ради та Львівської міської ради, як субсидіарного боржника, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Балтом Україна" 83 867,24 грн.

В решті додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі №914/3080/20 - залишити без змін.

Місцевому господарському суду видати накази в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий (суддя-доповідач): С.М. Бойко

Судді: Т.Б.Бонк

О.І. Матущак

Повний текст постанови складено 09.11.2021.