ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 справа № 914/2124/21

За позовом Фізичної особи - підприємця Дмитраха Олега Львовича , м.Трускавець, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Цеглинка-М", м.Борислав, Львівська область

про: стягнення 51227,25грн заборгованості

Суддя У.І. Ділай

Без участі представників сторін

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи - підприємця Дмитраха Олега Львовича до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Цеглинка-М" про стягнення 51227,25грн заборгованості.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021, справу №914/2124/21 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 19.07.2021 позов залишено без руху.

13.08.2021 від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

У період з 28.07.2021 до 01.09.2021 суддя У.І.Ділай перебувала у відпустці.

Ухвалою від 06.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін.

Відповідно до відомостей з офіційного сайту "Укрпошта" за відстеженням по трекеру 730 про вручення поштового відправлення 10.09.2021 відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Станом на 08.11.2021 від відповідача до суду відзив не надходив.

Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України. Також суд зазначає, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасників справи.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 06.11.2021. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

Згідно із домовленостями 02 жовтня 2018 року ТзОВ "Цеглинка-М" виставило рахунок №б/н на ім`я ФОП Дмитрах О.Л. про попередню оплату за товар, а саме за цеглу М-125 у кількості 28 тис. шт. по ціні 2200,00 грн за 1 тис. шт. Загальна сума рахунку становила 61600,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 586 від 02.10.2018 позивач оплатив вартість товару згідно із рахунком б/н від 02.10.2018.

30 жовтня 2018 року позивач отримав цеглу на загальну суму 14080,00 грн згідно із видатковою накладною №116.

Як зазначено в позові решту частини цегли згідно із проведеною оплатою на суму 47520,00 грн відповідач не відвантажив.

У порядку досудового врегулювання спору 01.12.2020 позивач направив до відповідача з вимогу про поставку оплаченого товару або повернення залишку коштів. Вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не повернув позивачу попередню оплату. Відтак, ФОП Дмитрах О.Л. подав позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 47520,00грн основного боргу.

Крім того, позивач нарахував відповідно до ст. 625 ЦК України 788,79грн 3% річних та 2919,08грн інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом, позивач шляхом поставки товару згідно накладної, а відповідач шляхом одержанням вказаного товару, створили певні права та обов`язки, які аналогічні цивільним правам та обов`язкам сторін за договором поставки продукції, встановленим статтями 655, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України та статтею 265 Господарського кодексу України. Зокрема, у позивача виникло право вимагати оплати поставленого товару, а у відповідача виник обов`язок по оплаті вартості отриманого товару.

Положеннями ч. 2 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що договір поставки укладається на розсуд сторін. А згідно з приписами ст.181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Підписання відповідачем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, сам факт прийняття товару породжує обов`язок його оплати покупцем.

До матеріалів справи долучено копію накладної № 116 від 30.10.2018.

Як встановлено судом позивач свої зобов`язання виконав повністю, вартість товару оплатив. При цьому, відповідач не передав товар в повному обсязі, а також не повернув суму попередньої оплати за недопоставлений товар на суму 47520,00грн.

Оскільки попередню оплату позивачем за товар здійснено, а товар відповідачем не передано, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Відповідач обставин справи не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення суми попередньої оплати є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в розмірі 47520,00грн.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог, підстави та правильність нарахування суми 3% річних (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 788,79грн 3% річних за період з 16.12.2020 до 05.07.2021.

Стосовно вимоги про стягнення 2919,08грн інфляційних втрат за період з 16.12.2020 до 05.07.2021 судом встановлено, що позивачем допущені помилки у нарахуванні суми інфляційних втрат, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 2919,08грн інфляційних втрат за період з 16.12.2020 до 05.07.2021 слід задоволити.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 6000,00грн витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).

Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Звертаючись до суду із позовом, ФОП Дмитрах О.Л. зазначав про витрати на оплату правової допомоги за підготовку позову.

До матеріалів справи долучено договір №3 про надання правової допомоги від 20.05.202, акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 05.07.2021 про сплату 6000,00грн. Також долучено необхідні документи, що підтверджують надання послуг позивачу саме адвокатом.

Відповідач не заперечив проти поданої заяви.

Перевіривши поданий розрахунок в сукупності з матеріалами справи, судом встановлено, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи та зазначені вимоги відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 6000,00грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цеглинка-М" (82300, Львівська область, м.Борислав, вул. С.Петлюри, 46А, ідентифікаційний код 38502443) на користь Фізичної особи - підприємця Дмитраха Олега Львовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 47520,00грн основного боргу, 788,79грн 3% річних, 2919,08грн інфляційних втрат, 6000,00грн витрат, пов`язаних з правничою професійною допомогою та 2270,00 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 10.11.2021.

Суддя Ділай У.І.