РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2021Справа № 910/14658/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Бондаренко Ганни Олександрівни ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Академія Наукової Краси-Україна» (01033, м. Київ, вул. Панківська, 5, поверх 3)

про стягнення 291 759,00 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Бондаренко Ганни Олександрівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Академія Наукової Краси-Україна» про стягнення 291 759,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №1806/18 від 18.06.2018, а саме, в частині здійснення поставки товару, який був попередньо оплачений позивачем, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Академія Наукової Краси-Україна» виникла заборгованість у розмірі 264 000,67 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення 3% річних у розмірі 3 623,67 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 124,80 грн та неустойку (пеню) у розмірі 18 009,86 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14658/21, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

22.09.2021 представником відповідача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та 22.09.2021 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, про що зроблено відповідний запис у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

18 червня 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Бондаренко Ганною Олександрівною (надалі - покупець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Академія Наукової Краси-Україна» (надалі - постачальник/відповідач) було укладено договір поставки № 1806/18 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, визначений договором товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначений у цьому договору, прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 3.2.1 договору поставка кожної окремої партії товару здійснюється на підставі замовлення покупця. Замовлення надається в усній та/або письмовій формі. На підставі замовлення, при наявності товару на складі постачальника, останній виставляє рахунок на оплату покупцю. Замовлення вважається погодженим з моменту надсилання рахунку.

Партія товару, що узгоджена сторонами відповідним замовленням, поставляється покупцю не пізніше п`яти робочих днів з моменту погодження постачальником замовлення покупця, а у випадку поставки товару на умовах передплати - з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в той самий строк (п. 3.2.2 договору).

За умовами п. 3.2.5 договору датою поставки вважається дата отримання товару покупцем, факт чого підтверджується підписанням уповноваженими представниками сторін накладної та/або іншого товаросупровідного документу.

Згідно з п. 4.2 договору оплата товару здійснюється на підставі рахунку/ів або накладної/их за погодженням сторін одним з наступних способів, зокрема: на умовах передплати - протягом трьох календарних днів з моменту отримання рахунку від постачальника. У випадку здійснення передплати меншої ніж 100% від вартості партії товару, що постачається, остаточний розрахунок за такий товар має бути здійснений покупцем не пізніше десяти календарних днів з дати поставки товару.

При порушенні постачальником строків поставки товару, постачальник сплачує на користь покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язань (п. 5.5 договору).

Цей договір, відповідно до п.п. 9.1-9.3, вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін. Строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього договору та закінчується 31.12.2018 року, але в будь-якому разі після виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо будь-яка із сторін не надіслала письмового повідомлення іншій стороні про свій намір щодо розірвання (припинення) даного договору за 15 календарних днів до закінчення строку його дії, договір вважається автоматично пролонгованим (продовженим) на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах.

За доводами позивача, відповідачем у відповідності до п. 3.2.1 договору було виставлено рахунок на оплату товару, а саме: № 52 від 10.03.2021 року, на загальну суму 264 000,67 грн.

Позивачем, в свою чергу на виконання умов договору здійснено оплату вказано рахунку, що підтверджується платіжним дорученням № 95 від 11.03.2021 року на суму 264 000,67 грн.

Однак, як вказує позивач, відповідачем у строки визначені умовами договору не поставлено товар позивачу, у зв`язку з чим позивач звернувся з претензією про повернення передплати. Оскільки, претензія залишена з боку відповідача без задоволення, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення грошових коштів з відповідача у судовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 264 000,67 грн, згідно з платіжним дорученням № 95 від 11.03.2021.

Докази поставки товару відповідачем на суму 264 000,67 грн, або повернення вказаної суми коштів позивачу, на момент вирішення спору по суті суду не надано.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача до відповідача з претензією № 130621 від 14.06.2021 щодо невиконання зобов`язань, в якій просив повернути грошові кошти у сумі 264 000,67 грн.

Судом встановлено, що вказана претензія направлена на юридичну адресу відповідача, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01033, м. Київ, вул. Панківська, 5, поверх 3.

Згідно ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 ЦК України.

На підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Враховуючи той факт, що позивачем здійснено попередню оплату за договором у сумі 264 000,67 грн, а відповідачем в свою чергу вимоги за договором не виконано, товар не поставлено, суд вважає позовну вимогу щодо повернення попередньої оплати у розмірі 264 000,67 грн обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання зобов`язань за договором щодо поставки товару у строки, визначені п. 3.2.2., позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі 18 009,67 грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексу України, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що при порушенні постачальником строків поставки товару постачальник сплачує на користь покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язання (п. 5.5. договору).

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми пені у межах визначених позивачем періодів нарахування та сум, судом встановлено, що розмір становить більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає сума пені у заявленому позивачем розмірі.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 623,67 грн та інфляційні втрати у розмірі 6 124,80 грн за період з 19.03.2020 по 01.09.2021.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Також судом враховано, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Суд перевіривши розрахунок 3 % річних встановив, що останній є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не спростований відповідачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що позивачем не вірно визначений сукупний індекс інфляції за вказаний період, а тому за розрахунком суду до стягнення підлягають інфляційні нарахування у розмірі 5 572,26 грн. В іншій частині інфляційних нарахувань слід відмовити.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення грошових коштів.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Академія Наукової Краси-Україна» (01033, місто Київ, вул. Панківська, буд. 5, поверх 3; ідентифікаційний код 40436600) на користь Фізичної особи-підприємця Бондаренко Ганни Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 264 000 грн 67 коп., пеню у розмірі 18 009 грн 86 коп., 3 % річних у розмірі 3 623 грн 67 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 572 грн 26 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 368 грн 10 коп.

3. В іншій частині в задоволені позову відмовити.

4.Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.11.2021

Суддя Л. Г. Пукшин