СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Харків Справа № 922/2534/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Український папір (вх. №2728Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.08.2021 у справі №922/2534/21 (суддя Кухар Н.М., повний текст рішення підписано 19.08.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Український папір, м.Київ

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м.Харків

про стягнення 187.459,67 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український папір" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про стягнення суми боргу в загальному розмірі 163.371,00 грн; пені за прострочення оплати в розмірі 10.678,07 грн; інфляційного збільшення боргу (інфляційних втрат) у розмірі 10.723,73 грн; 3% річних у розмірі 2.686,87 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов договорів купівлі-продажу №398 від 21.09.2020 та №508 від 01.12.2020 та приписів чинного законодавства, не здійснив оплату отриманого від позивача устаткування.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.08.2021 в задоволені позовних вимог відмовлено.

Позивач, ТОВ Український папір з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, невірно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, а також неповністю з`ясував обставини справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції дійшов помилково висновку, що строк оплати за спірними договорами купівлі-продажу є таким, що не настав, оскільки факт поставки підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем;

- судом першої інстанції не повністю з`ясовано обставини, щодо відсутності фінансування та недостатності грошових коштів на рахунках відповідача для виконання зобов`язань за спірними договорами.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Барбашова С.В., Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Український папір» та призначено її до розгляду. Відповідачу встановлено строк для надання суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч. 10 ст. 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

28.09.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ГУ Держгеокадастру у Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11274), в якому відповідач просить відмовити ТОВ «Український папір» в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення Господарського суду Харківської області від 17.08.2021 у справі №922/2534/21 залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Так, відповідач зазначає, що позивач укладаючи спірні договори купівлі-продажу реалізував власне право на підприємницьку діяльність, та погодився на умови цих договорів, усвідомлюючи ризики можливих затримок фінансування покупця, що передбачено пунктами 4.1, 4.2, 6.1.1, 7.4 укладених договорів.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення між ТОВ "Український папір" (позивач у справі, продавець за договором) та ГУ Держгеокадастру у Харківській області (відповідач справі, покупець за договором) двох договорів купівлі-продажу № 398 від 21.09.2020 (предмет закупівлі №1 - офісне устаткування та приладдя, за кодом ДК 021:2015 - 30190000-7 "Офісне устаткування та приладдя різне") та №508 від 01.12.2020 (предмет закупівлі №2 - папір для офісної техніки в аркушах, А4, код ДК 021:2015 - 30190000-7 "Офісне устаткування та приладдя різне"), за якими продавець передає у власність покупцю майно, а покупець, в свою чергу, зобов`язується прийняти та оплатити предмети закупівлі на умовах цих договорів.

За загальним змістом договори купівлі-продажу є ідентичними.

Іншими умовами договорів передбачено:

перелік, кількість та вартість майна, що передається відповідачу у власність викладено у додатках 1 до вказаних договорів, які є невід`ємними частинами;

загальна вартість предметів закупівлі є 75.810,00 грн з урахуванням ПДВ (договір № 398) та 87.561,00 грн з урахуванням ПДВ (договір №508) (п. 3.1 договорів);

розрахунки проводяться шляхом перерахування покупцем коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з моменту отримання покупцем накладної на поставлений предмет закупівлі №1 та предмет закупівлі №2, за умови надходження відповідачу з державного бюджету коштів на оплату цього предмета закупівлі (п. 4.1 договорів);

покупець має право на відстрочку платежу у разі відсутності (затримки) бюджетного фінансування (п. 4.2 договорів);

строк поставки - з моменту підписання договорів і до 01.12.2020 (п. 5.1 договорів);

перехід права власності на предмети закупівлі відбувається з моменту підписання відповідачем накладної на поставку (п. 5.11 договорів);

покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі (при наявності фінансування) оплатити поставлений предмет закупівлі (п. 6.1.1 договорів);

сторони передбачили відповідальність у разі прострочення покупцем строків виконання своїх грошових зобов`язань (п. 7.4 договорів).

- позивач виконав свої зобов`язання за обома спірними договорами та поставив відповідачу предмет закупівлі №1 на загальну вартість 75.810,00 грн (з урахуванням ПДВ) та предмет закупівлі №2 на загальну вартість 87.561,00 грн (з урахуванням ПДВ).

- факт поставки підтверджується:

по предмету закупівлі №1 за договором №398 - рахунком-фактурою № КІ-00004617 від 13.10.2020, видатковою накладною № КІ-02005757 від 23.10.2020, довіреністю №11 від 23.10.2020; рахунком-фактурою №КІ-00004668 від 15.10.2020, видатковою накладною №КІ-02005964 від 23.10.2020, довіреністю №12 від 23.10.2020.

по предмету закупівлі №2 за договором №508 - рахунком-фактурою №КІ-00006060 від 01.12.2020, видатковою накладною №КІ-02007544 від 30.12.2020;

- 22.12.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію за №1-22.12.2020 щодо погашення заборгованості за договорами протягом семи днів з моменту отримання претензії;

- 29.12.2020 відповідач направив позивачу відповідь на претензію №32-20-14,2-10265/0/19-20) в якій повністю визнав заборгованість. Проте, повідомив, що кредиторська заборгованість в сумі 163.371,00 грн буде ним погашена після отримання відповідного фінансування.

Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що у зв`язку з невиконанням відповідачем п. 3.1 договору №398 та договору №508 у останнього утворилася заборгованість у розмірі 163.371,00 грн, яка підлягає сплаті; також за прострочення оплати позивач нарахував відповідачу пеню розмірі 10.678,07 грн - на підставі п.7.4 договорів; інфляційне збільшення боргу (інфляційні втрати) в розмірі 10.723,73 грн та 3% річних у розмірі 26.86,87 грн - на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, та зазначив, що згідно з п.4.1 укладених між сторонами договорів купівлі-продажу передбачено здійснення розрахунків за умови надходження покупцю з державного бюджету коштів на оплату цього предмета закупівлі. Крім того, відповідно до п. 7.4 договорів, покупець звільняється від відповідальності за несвоєчасну оплату поставленого предмету закупівлі у випадку, якщо це сталося внаслідок затримки фінансування та/або незалежних від покупця обставин.

Господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, яким було відмовлено в задоволення позовних вимог, зазначив, що за умовами спірних договорів строк оплати є таким, що не настав, оскільки відповідачем не були отримані кошти з державного бюджету. Також суд зазначив, що покупець звільняється від відповідальності за несвоєчасну оплату поставленого предмету закупівлі у випадку, якщо це сталося внаслідок затримки фінансування та/або незалежних від покупця обставин, що і мало місце в даному випадку.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте за фактом неповного з`ясування обставин справи та неправильної оцінки наявних у справі доказів.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що фактично між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частини 1 та 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з покупця вартості предметів закупівлі за договорами купівлі-продажу.

Факт здійснення позивачем на користь відповідача передачі предметів закупівлі за спірними договорами підтверджується належними доказами. Відповідач жодним чином не заперечує отримання устаткування за договорами та наявності в нього заборгованості в розмірі 163.371,00 грн.

В той же час відповідач посилається на те, що в даному випадку несвоєчасна оплата переданих предметів закупівлі сталася внаслідок затримки фінансування та зазначає, що умови договорів купівлі-продажу №398 та №508 щодо оплати і поставки діють до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, посилаючись на п.п. 4.1, 4.2, 6.1.1 договорів. Також, відповідач посилається на п.7.4, за яким покупець звільняється від відповідальності за несвоєчасну оплату поставленого предмету закупівлі у випадку, якщо це сталося внаслідок затримки фінансування та/або незалежних від покупця обставин.

З матеріалів справи вбачається, що спірні договори купівлі-продажу укладено між сторонами в 2020 році і повне виконання їх умов з боку позивача - передача визначеного устаткування відбулася також в межах 2020 фінансового року. З 01.01.2021 почався новий фінансовий рік, але станом на момент звернення позивача із даним позовом до господарського суду у червені 2021 відповідного фінансування для оплати отриманих предметів закупівель так і не відбулось.

Тож, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що строк виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості за спірними договорами з урахуванням вимог п. 4.1 договорів є таким, що настав.

Отже, колегія суддів зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі - 163.371,00 грн, з яких 75.810,00 грн за договором №398 від 21.09.2020 та 87.561,00 грн за договором №508 від 01.12.2020.

Щодо тверджень відповідача про відсутність фінансування з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру для оплати отриманих предметів закупівель за спірними договорами купівлі-продажу, слід зазначити таке.

Як вже зазначалось, позивач на підтвердження існування заборгованості та заявлених позовних вимог надав відповідні докази: рахунки-фактури, видаткові накладні, довіреності. За наслідками виникнення заборгованості було складено обґрунтований розрахунок пені, інфляційних втрат, 3% річних з урахуванням періодів прострочення.

В той же час, відповідач на підтвердження затримки фінансування для сплати отриманого майна за договорами купівлі-продажу №398 та №508 - до суду не надав. Так в матеріалах справи відсутні докази недостатності грошових коштів на рахунках відповідача, звернення його до Державного казначейства України, звернення до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з приводу виділення коштів саме на виконання договорів купівлі-продажу №398 та №508 тощо.

Зазначені обставини, з урахуванням вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, в даному випадку, відповідачем не надано до суду беззаперечних доказів на підтвердження відсутності (затримки) у відповідача бюджетного фінансування для оплати предметів закупівлі за спірними договорами .

В основу оскаржуваного рішення господарського суду, в якості доказу відсутності фінансування, внаслідок чого відбулось невиконання відповідачем своїх зобов`язань, покладено листи ГУ Держгеокадастру у Харківській області до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 26.11.2020 за №21-20-12-9342/0/19-20, від 11.12.2020 за № 21-20-12-9773/0/19-20, від 24.03.2021 за № 21-20-14,2-2257/0/19-21 та від 15.04.2021 за № 21-20-12,2-2972/0/19-21 з питань фінансування.

Але, зазначені листи не можуть вважатись судом належним та допустимим доказом в розумінні статті 76 ГПК України, з огляду на те, що в жодному з цих листів не згадується про необхідність надання фінансування для виконання обов`язків саме за спірними договорами купівлі-продажу №398 та №508. Також відповідачем не додано до матеріалів справи доказів на підтвердження факту направлення зазначених листів до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та отримання їх адресатом.

Крім того, посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань на 2020 рік для фінансування оплати отриманих предметів закупівлі за спірними договорами колегія суддів відхиляє, враховуючи позицію Касаційного господарського суду Верховного Суду щодо зв`язку бюджетного фінансування та необхідності дотримання зобов`язань, наведену в постанові №916/1346/18 від 07.11.2019.

Так, Верховний Суд вказав, що Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. В свою чергу, відсутність бюджетного фінансування та коштів, на які вказує відповідач, не виправдовує бездіяльність та не спростовує обов`язку відповідача, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином, зважаючи також на те, що договір є укладеним та відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач, користуючись приписами частини другої статті 193 ГК України, якою визначено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором, крім основної суми боргу, до стягнення з відповідача заявив суми пені, 3% річних та інфляційних витрат.

Так, пунктом 7.4 договорів №398 та №508 встановлено, що у разі прострочення відповідачем строків виконання своїх грошових зобов`язань , відповідач сплачує на користь позивача пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на період за який сплачується пеня, від суми, оплата якої прострочена, за кожен календарний день прострочення.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами купівлі-продажу №398 та №508, позивач нарахував відповідачеві пеню, яка, станом на 23.06.2021 становить 10.678,07 грн.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, колегія суддів дійшла висновку про його арифметичну вірність, правомірність та обґрунтованість.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, позивач має право на нарахування річних за таке прострочення.

Перевіривши розрахунок позивача, та здійснивши свій розрахунок за допомогою інформаційно-правової бази «Законодавство» (з урахуванням умов спірного договору та дат виникнення прострочення з урахуванням періодів нарахування інфляції) суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми 3% річних в сумі 2.686,87 грн та інфляційних втрат в розмірі 10.723,73 грн.

За таких обставин, в зв`язку з доведеністю факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позовні вимоги про стягнення з ГУ Держгеокадастру у Харківській області на користь ТОВ «Український папір» заборгованості за договорами купівлі-продажу №398 від 21.09.2020 та №508 від 01.12.2020 в розмірі 163.371,00 грн, а також: 3% річних у розмірі 2.686,87 грн, пені в розмірі 10.678,07 грн, інфляційних втрат 10.723,73 грн.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 236 вказаної редакції ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Проте, рішення суду першої інстанції наведеним вище вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга ТОВ «Український папір» судом апеляційної інстанції задовольняється, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 4 ч.1 ст. 275, п.1 ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17.08.2021 у справі №922/2534/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61165, м.Харків, вул.Космічна, 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Український папір» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, ) заборгованості в розмірі 163.371,00 грн, пеню в розмірі 10.678,07 грн, інфляційні втрати в розмірі 10.723,73 грн, 3% річних 2.686,87 грн.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61165, м.Харків, вул.Космічна, 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Український папір» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2.811,89 грн за подання позову та 4.217,84 грн за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.11.2021

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко