ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2021 справа № 914/2625/21

За позовом: Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «АРКС», м. Київ

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Техбудспец», Львівська область, м. Жовква

про стягнення 9573,91 грн

Суддя Мороз Н.В

при секретарі Дребот І.Я

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулося до господарського суду Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техбудспец» про стягнення 9573,91 грн.

Ухвалою суду від 06.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 05.10.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Мороз Н. В. на лікарняному з 04.10.2021 по 13.10.2021, розгляд справи № 914/2625/21, призначений на 05.10.2021 не відбувся.

Ухвалою суду від 18.10.2021 судове засідання призначено на 02.11.2021.

В судове засідання представник позивача не з`явився. В прохальній частині позовної заяви справу просив розглядати за відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи, відзив на позов не подав.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи, однак не забезпечив явки представника в судове засідання та не повідомив причин неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними у матеріалах справи документами.

Позиція позивача.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є страховиком за договором добровільного страхування наземного транспорту від 11.11.2019 №пк299668а9зг, укладеного з страхувальником- ОСОБА_1 , предметом якого були майнові інтереси останнього, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Аudi», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Аudi», державний номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Peugeot» державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 , на підставі наданої заяви та документів було розраховано розмір страхового відшкодування, який складає 57 443,47 грн.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 16.11.2020 у справі № 464/4879/20 за провадженням №3/464/2674/20 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП.

На підставі страхового акту № АRХ2625479 та № АRХ2625480 позивачем 18.09.2020 та 23.09.2020 здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 57443,47 грн. Розмір страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування ЕР 192856810 відповідача складає 47869,56 грн, що в подальшому було відшкодовано Страховою компанією відповідача в рамках договору ПВЗ.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача, як власника транспортного засобу, різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в розмірі 9573,91 грн.

Позиція відповідача.

Відповідач щодо позовних вимог не заперечив, відзиву на позовну заяву не подав.

Обставини справи.

11.11.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № пк299668а9зг.

Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Аudi», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

У відповідності до умов вказаного договору страхування, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

25.08.2020 о 10:30. в м. Львів на вул. Луганській, 7 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Аudi», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та транспортного засобу «Peugeot» державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 .

В наслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Сихівського районного суду міста Львова, від 16.11.2020 у справі № 464/4879/20 за провадженням №3/464/2674/20 ОСОБА_2 , особу, яка керувала транспортним засобом, визнано винною у вчиненні ДТП.

Згідно інформації наданої НПУ, власник транспортного засобу Peugeot» державний н.з « НОМЕР_2 » -ТзОВ «Техбудспец», водій ОСОБА_2 має право керування транспортним засобом, страховик транспортного засобу- ПрАТ «СК» Брокбізнес», страховий поліс ЕР 192856810 діє до 16.05.2021.

На підставі наданої заяви та документів було розраховано розмір страхового відшкодування, який складає 57 443,47 грн.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК» «Брокбізнес», на підставі договору про пряме врегулювання збитку позивачем було розраховано розмір страхового відшкодування з урахуванням норм ст. ст. 12, 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі страхового акту № АRХ2625479 та № АRХ2625480 позивачем 18.09.2020 та 23.09.2020 платіжними дорученнями №705909 на суму 9573,91 грн та №707213 на суму 47869,56 грн здійснено виплату страхового відшкодування на загальну суму 57443,47 грн.

Розмір страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування ЕР192856810 власника транспортного засобу відповідача складає 47869,56 грн, що в подальшому було відшкодовано страховою компанією відповідача в межах договору ПВЗ.

Однак, розміру страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування ЕР192856810 не вистачало для повного відшкодування шкоди.

Позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія про відшкодування шкоди від 03.11.2020 №0015298/ІНС з вимогою про сплату 9573,91 грн. Однак, така залишена без відповіді та задоволення.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 9573,91 грн - різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Оцінка суду.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом.

Згідно з п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За приписами ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, майну яких завдано шкоди внаслідок ДТП та які мають право на отримання відшкодування, зобов`язані звертатися до страховика цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу спочатку з Повідомленням про ДТП, а надалі, протягом 30 днів з дня подання Повідомлення, подати страховику заяву про страхове відшкодування.

В заяві про страхове відшкодування повинні міститися відомості, вказані в ст. 35 вищезазначеного Закону, а до самої заяви повинні в обов`язковому порядку додаватися копії документів, надання яких також передбачено приписами ст. 35 Закону.

Слід зазначити, що абзацом 1 статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що в момент укладення договору страхування майна страховик бере на себе зобов`язання відшкодовувати майнову шкоду, завдану майну страхувальника внаслідок настання страхових подій, тобто приймає на себе увесь обсяг фінансових ризиків щодо виплати суми відшкодування завданої шкоди застрахованому майну.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто даною нормою визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, - його законного володільця.

Зі змісту ст. 1194 ЦК України вбачається, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що належними доказами підтверджено визначення розміру шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та також перерахування позивачем 9573,91 грн страхового відшкодування згідно акту ARX2625480 від 17.09.2020 (платіжне доручення в матеріалах справи).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 9573,91 грн заподіяних збитків у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України, передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Судові витрати.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техбудспец» (80300, Львівська обл., м. Жовква, вул. Вокзальна, буд.14, ідентифікаційний код 36762546) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код 20474912) 9573,91 грн - страхового відшкодування та 2270,00 грн - судового збору.

Рішення складено 08.11. 2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.