ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2021 р. Справа №907/768/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий-суддя Желік М.Б.

судді Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» б/н від 03.06.2021 (вх.№01-05/1997/21 від 10.06.2021)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 07.05.2021 (суддя Ушак І.Г.), постановлену за результатами розгляду заяви АТ «Таскомбанк» про визнання грошових вимог до боржника

у справі №907/768/20

за заявою боржника - фізичної особи ОСОБА_1 , м. Ужгород, РНОКПП НОМЕР_1

про неплатоспроможність

за участю представників:

від скаржника АТ «Таскомбанк»: адвокат Подановський Т.Р.;

арбітражний керуючий Ракущинець А.А.;

Учасникам процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 07.05.2021 у справі №907/768/20 визнано вимоги кредитора Акціонерного товариства «Таскомбанк» до боржника фізичної особи ОСОБА_1 на загальну суму 906977,99 грн., з яких: 5798,60 грн. (4540,00 + 1258,60) - витрати на оплату судового збору, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 901179,39 грн. - заборгованість по тілу кредиту, що становить вимоги другої черги, зобов`язано керуючого реструктуризацією сформувати реєстр вимог кредиторів, зобов`язано керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів не пізніше 14-ти днів з дня постановлення даної ухвали, призначено на 05.07.2021 судове засідання, у якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Закарпатської області від 07.05.2021 у справі №907/768/20, скасувати оскаржену ухвалу в частині визнання вимог кредиторів АТ «Таскомбанк» до боржника фізичної особи ОСОБА_1 на загальну суму 906 977,99 грн., з яких 5798,60 грн. (4540,00 + 1258,60) - витрати на оплату судового збору, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 901179,39 грн. - заборгованість по тілу кредиту, що становить вимоги другої черги і ухвалити нову ухвалу, якою визнати грошові вимоги АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 по кредитному договору KF50905 від 17.07.2008 на суму 59665,15 доларів США 15 центів, що еквівалентно 1660361,79 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 29552 доларів США 89 центів, що еквівалентно 822397,76 грн. - заборгованості по процентах; 7673,40 грн. - заборгованості по комісії; 4540,00 грн. у вигляді судового збору за подання заяви кредитора з кредиторською вимогою до боржника; грошові вимоги кредитора АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 включити до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2021 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії - Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» б/н від 03.06.2021 (вх.№01-05/1997/21 від 10.06.2021) - залишено без руху, апелянта зобов`язано протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути недоліки апеляційної скарги, а саме для надання суду доказів сплати судового збору заяви (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.07.2021, після усунення недоліків апеляційної скарги, Акціонерному товариству «Таскомбанк» поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Закарпатської області від 07.05.2021 у справі №907/768/20, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 18.08.2021.

18.08.2021 на електронну адресу суду надійшов відзив арбітражного керуючого Ракущинця А.А. на апеляційну скаргу.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 відкладено розгляд справи на 15.09.2021.

15.09.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 призначено розгляд справи на 06.10.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 відкладено розгляд справи на 27.10.2021.

27.10.2021 на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення арбітражного керуючого Ракущинця А.А.

В судовому засіданні 27.10.2021 представник апелянта надав суду пояснення щодо вимог апеляційної скарги, на питання суду уточнив, що грошові вимоги до боржника є забезпеченими вимогами кредитора, просив вимоги апеляційної скарги задоволити в повному обсязі.

Арбітражний керуючий просив суд врахувати подані ним письмові пояснення щодо судової практики Верховного Суду в питаннях застосування п.5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, оскаржену ухвалу залишити без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши думку учасників справи про банкрутство, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково, а оскаржувану ухвалу слід скасувати в частині пункту першого резолютивної частини, з огляду на наступне.

В провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа за заявою боржника - фізичної особи ОСОБА_1 (м. Ужгород) про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Ракущинця А.А.

Оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 оприлюднено у встановленому порядку 30.12.20 за №65698.

В межах тридцятиденного строку для подання письмових заяв кредиторів з вимогами до боржника, АТ «Таскомбанк» звернулось до Господарського суду Закарпатської області із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 2 490 432,96 грн.

Заява обґрунтована існуванням в ОСОБА_1 , як майнового поручителя за виконаннями кредитного зобов`язання позичальником - ОСОБА_2 за кредитним договором №KF50905 від 17.07.2008, заборгованості в розмірі 2 490 432,96 грн., яка включає заборгованість по тілу кредиту - 59655,15 дол. США, що еквівалентно 1660361,79 грн.; заборгованість по процентах - 29552,89 дол. США, що еквівалентно 822397,76 грн.; заборгованість по комісії - 7673,40 грн.

До заяви про визнання кредиторських вимог додано розрахунок заборгованості за кредитним договором №KF50905 від 17.07.2008 станом на 21.12.2020, копію кредитного договору №KF50905 від 17.07.2008, копію іпотечного договору від 17.07.2008, копію рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2015 у справі №308/1339/15-ц та виданого на підставі вказаного рішення 29.02.2016 виконавчого листа про солідарне стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку кредитної заборгованості за кредитним договором №KF50905 від 17.07.2008 в сумі 87 772,09 дол. США, що еквівалентно 1936452,25 грн. та стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1258,60 грн.

Окрім того, заявник просив визнати грошові вимоги на суму 4540,00 грн., які складаються із суми судового збору, сплаченого за подання заяви про визнання кредиторських вимог.

Боржник у повідомленні про результати розгляду заяви кредитора вимоги визнав частково, а саме в розмірі 1302905,11 грн. заборгованості по тілу кредиту, існування заборгованості по відсотках заперечив як погашеної шляхом списання із заробітної плати та пенсії боржника та поручителя, зазначив, що після рішення у справі №308/1339/15-ц відсотки не нараховуються, заперечив існування заборгованості по комісії у зв`язку із розірванням кредитного договору та спливом позовної давності.

Керуючий реструктуризацією повідомив кредитора про суму заборгованості в розмірі 1302905,11 грн., що визнається боржником.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.02.2021 було витребувано в Ужгородського МВДВС, Виноградівського РВДВС та Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) інформацію щодо фактичного розподілу стягнутих сум у виконавчих провадженнях з виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2015 у справі №308/1339/15-ц.

11.03.2021 керуючий реструктуризацією надав Господарському суду Закарпатської області клопотання з долученою інформацією органів державної виконавчої служби щодо фактичного розподілу стягнутих сум у виконавчих провадженнях з виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2015 у справі №308/1339/15-ц.

05.05.2021 керуючий реструктуризацією звернувся до Господарського суду Закарпатської області із клопотанням про врахування положень законів №1381-ІХ та №1382-ІХ, якими було внесено зміни до Кодексу України з процедур банкрутства щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті.

05.05.2021 АТ «Таскомбанк» подав Господарському суду Закарпатської області заяву із уточненим розрахунком заборгованості, де кредитор уточнив, що заявлена сума щодо сплати комісії в розмірі є грошовими вимогами до боржника, що складаються із суми сплаченого судового збору.

В уточненій заяві про визнання кредиторських вимог від 06.05.2021, поданій суду 07.05.2021, банк заявив наступні суми заборгованості за кредитним договором (невиконаним рішенням суду): 59665,15 дол.США - заборгованості по тілу кредиту, 29552,89 дол.США - заборгованості за відсотками, 18 158,58 дол.США - пені, 7373,40 грн. заборгованості по сплаті судового збору, 4540,00 грн. судового збору за подання заяви про визнання грошових вимог до боржника. Місцевий господарський суд ухвалив розглядати вказане уточнення, а саме визнання 18 158,58 дол.США - пені (не заявленої раніше) в судовому засіданні, що буде проводитись після попереднього засідання суду.

Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржену ухвалу, дійшов висновків про часткове задоволення заяви АТ «Таскомбанк» та визнання вимог до боржника у на загальну суму 1365248,57 грн., з яких 5798,60 грн. (4540,00 + 1258,60) витрати на оплату судового збору, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 1359449,97 грн. заборгованість по тілу кредиту, що становить вимоги другої черги.

При цьому суд першої інстанції врахував, що станом на час розгляду заяви АТ «Таскомбанк» з кредиторськими вимогами до боржника, заборгованість за присудженими сумами процентів погашена, в іншій частині цих вимог такі є безпідставними, оскільки нараховані після припинення дії кредитного договору; заборгованість за кредитом з урахуванням часткового її погашення у межах виконавчих проваджень становить суму 1359449,97 грн., а також застосувавши норму абз.6-10 пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства, зменшив визначену суму боргу на 33,71 % до суми 901179,39 грн.

Вимоги апеляційної скарги АТ «Таскомбанк» обґрунтовано тим, що оскаржену ухвалу постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевим господарським судом невірно застосовано норми матеріального права в частині визначення обсягу грошових вимог кредитора АТ «Таскомбанк» до боржника ОСОБА_1 .

Так, скаржник вказує, що суд не врахував, що банк визначив розмір заборгованості за кредитним договором №KF50905 від 17.07.2008 в іноземній валюті (доларах США) по курсу Національного банку України станом на дату відкриття провадження у справі №907/768/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 (21.12.2020).

Апелянт вважає, що в разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму в іноземній валюті, яка отримана у позику. Також з покликанням на висновки Великої Палати Верховного Суду у справах №761/12665/14-ц, №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц та №723/304/16-ц, скаржник зазначає, що належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не у всіх випадках та безумовно в національній валюті. У резолютивній частині рішення від 18.082015 у справі №308/1339/15-ц чітко визначено розмір заборгованості, що підлягає стягненню, в іноземній валюті із зазначенням еквіваленту в гривнях. В оскаржуваній ухвалі суд не навів розрахунку, на підставі якого визначено визнану суму грошових вимог, а з тексту ухвали вбачається, що суд застосував курс Національного банку України - 22,062278 грн./долар США, що є помилковим на думку скаржника.

Скаржник вважає, що суд помилково не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01.03.2019 у справі №752/18552/17, від 29.05.2019 у справі №523/9078/16-ц, від 16.10.2019 у справі №522/11364/15-ц, від 17.10.2019 у справі №621/285/18, від 17.10.2019 у справі №461/6129/16-ц, від 05.02.2020 у справі №750/2000/18, які стосуються застосування положень Закону України «Про виконавче провадження» при вирішенні питання щодо виконання державним виконавцем судового рішення про стягнення суми, визначеної у рішенні суду в іноземній валюті, в тому числі із визначенням гривневого еквіваленту за офіційним курсом НБУ на час вирішення спору. Оскільки правовідносини сторін є валютними в розумінні ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, відсутні правові підстави для конвертування зобов`язань з іноземної валюти в національну валюту України, а стягненню у виконавчому провадженні підлягають кошти саме в іноземній валюті (доларах США), а не їх гривневий еквівалент на час ухвалення рішення.

Апелянт вказує, що місцевий господарський суд дійшов хибних висновків при підрахуванні обсягу кредиторських вимог, безпідставно не взяв до уваги розрахунок боргу, наданий скаржником, та з якого вбачається скільки кредитором отримано коштів від Державної виконавчої служби у валюті зобов`язання, не навів свого розрахунку, не перерахував кожного платежу від Державної виконавчої служби та безпідставно зайняв позицію боржника/арбітражного керуючого, та з незрозумілих підстав зменшив суму 1365248,57 грн. на 33,71%.

У відзиві на апеляційну скаргу, керуючий реструктуризацією у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , арбітражний керуючий Ракущинець А.А. заперечуючи проти задоволення вимог апеляційної скарги, зазначив, що визнана сума грошових вимог обґрунтована наступними підставами.

Арбітражний керуючий проаналізував, що з інформації, отриманої від органів державної виконавчої служби, вбачається, що на виконання рішення від 18.08.2015 у справі №308/1339/15-ц банк отримав 176 382,64 грн., відтак заборгованість складає 1760069,61 грн. (1 936 452,25 грн. - 176 382,64 грн.). Курс долара США на дату прийняття рішення складав 22,062278 грн./дол.США (1 936 452,25 грн./87 772,09 дол. США). Сума боргу за рішенням суду складалась із 61 915,24 дол.США боргу за кредитом, 7698,27 дол.США боргу за процентами та 18 158,58 дол.США пені, тобто за курсом США на дату прийняття рішення - 1 365 991,21 грн. - тіло кредиту, 169 841,37 грн - проценти, 400 619,64 грн. - пеня. Отримані від органів Державної виконавчої служби кошти в розмірі 176 382,64 грн. спрямовано на погашення відсотків за кредитом, тобто заборгованість в розмірі 169 841,37 грн. (відсотки) погашено повністю. Різницю в розмірі 6 541,27 грн. (176 382,64 грн.- 169 841,37 грн.) спрямовано на погашення боргу по тілу кредиту, тому непогашена сума заборгованості складає 1 359 449,397 грн. (1365 991,24 грн.- 6 541,27 грн.) основного боргу та 400 619,64 грн. - пені.

У заяві про визнання грошових вимог кредитор просив визнати наступну заборгованість: 59 665,15 дол.США по тілу кредиту, 29 552,89 дол.США по відсотках, 7 673,40 грн. заборгованості по комісії, 4 540,00 грн. - витрат по сплаті судового збору, разом з цим, підстав виникнення комісії банком не обґрунтовано, заборгованість за відсотками погашена у виконавчому провадженні, вимоги щодо боргу по пені банком заявлені не були. При цьому банк не надав суду інформації, по якому курсу здійснено перевід у валюту кредиту погашення заборгованості від ДВС, оскільки орган виконавчої служби стягував кошти у гривнях та у гривнях перераховував кошти банку, а чи банк придбавав валюту чи зараховував погашення боргу в гривнях відповіді кредитор не надав, тому суд правомірно вирішив спір за наявними у справі документами.

Також, кредитор у заяві не заперечував, що боржник сплатив за тілом кредиту 30 334,85 дол.США (90000,00-59 665,15), тобто відсоток погашення склав 33,71%, у зв`язку з чим зменшено вимоги кредитора відповідно до вимог п.5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства.

У письмових поясненнях від 27.10.2021 арбітражний керуючий просив врахувати правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №915/864/20 та від 15.06.2021 у справі №906/311/20, щодо застосування п.5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства, а також вимоги Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо можливості визнання об`єкта незавершеного житлового будівництва, переданого в іпотеку, після його введення в експлуатацію як житлового будинку, єдиним місцем проживання боржника та його сім`ї.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2008 між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №KF50905, за яким банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 90 000,00 дол.США строком на 25 років (кредит надається одноразово), а боржник зобов`язався повернути банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбаченими договором. Кінцевий строк погашення кредиту - 15.07.2033. Процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 12,50% річних.

Відповідно до п.1.4. договору позичальнику надається кредит для завершення будівництва.

Відповідно до умов п.2.1. договору виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується іпотекою земельної ділянки загальною площею 0,0600 га та розташованим на ній об`єктом незавершеного будівництва (92% готовності), яка належить ОСОБА_1 , знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ., згідно з іпотечним договором, порукою фізичної особи ОСОБА_1 згідно з договором поруки, порукою фізичної особи ОСОБА_3 згідно з договором поруки.

Також 17.07.2008 між ВАТ «Електрон Банк» як іпотекодержателем, ОСОБА_2 як боржником та ОСОБА_1 як іпотекодавцем - майновим поручителем, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Анчин Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №2657.

Відповідно до умов вказаного договору з метою виконання ОСОБА_2 основного зобов`язання за кредитним договором №KF50905 від 17.07.2008 ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нерухоме майно разом з усіма його приналежностями, а саме земельну ділянку площею 0,0600 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер :24:002:0145, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (житловому будинку, побудованому на власній земельній ділянці присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 ), а також об`єкт незавершеного будівництва (92% готовності) загальною площею 313,5 кв.м., житловою площею 112,5 кв.м., п`ять кімнат, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ., об`єкт незавершеного будівництва розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :24:002:0145.

Після завершення будівництва дана збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки згідно з іпотечним договором. Після завершення будівництва об`єкта незавершеного будівництва та здачі його в експлуатацію, а також отримання відповідного свідоцтва про право власності на нього, сторони вносять відповідні зміни до договору щодо назви предмета іпотеки та щодо права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Відповідно до п.7 договору іпотеки сторони погодили договірну вартість предмета іпотеки в розмірі 580 896,00 грн., що станом на 17.07.2008 еквівалентно 120 000,00 дол. США, в тому числі земельна ділянка - 332 604,00 грн., об`єкт незавершеного будівництва - 248 292,00 грн.

Окрім того, 17.07.2008 між ВАТ «Електрон Банк» як кредитором, ОСОБА_1 як поручителем та ОСОБА_2 як боржником укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за порушення зобов`язань боржника, які випливають з кредитного договору №KF50905 від 17.07.2008, у випадку порушення боржником своїх зобов`язань за цим договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2015 у справі №308/1339/15-ц частково задоволено позов ПАТ «ВіЕс Банк», що є правонаступником ВАТ «Електрон Банк» про солідарне стягнення з боржника та поручителів заборгованості за кредитним договором №KF50905 від 17.07.2008, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку 87772 дол.США 09 центів, що еквівалентно 1936452 грн.25 коп., стягнуто з солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку 87772 дол.США 09 центів, що еквівалентно 1936452 грн.25 коп., розподілено судовий збір.

На виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2015 у справі №308/1339/15-ц, 29.02.2016 було видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк», кредитної заборгованості за кредитним договором №KF50905 від 17.07.2008 в сумі 87772 дол.США 09 центів, що еквівалентно 1936452 грн.25 коп., стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1 258 грн.60 коп.

Відповідно до п.1.1. Статуту АТ «Таскомбанк», затвердженого Спільними Загальними Зборами акціонерів АТ «Таскомбанк» та ПАТ «ВіЕс Банк» згідно з протоколом від 28.11.2018, та погодженого Національним банком України 30.11.2018, АТ «Таскомбанк» є правонаступником за всіма правами та зобов`язаннями ПАТ «ВіЕс Банк».

У заяві про визнання кредиторських вимог зазначено, що 12.04.2016 банк звернувся до Виноградівського РВДВС та до Ужгородського МВДВС про відкриття виконавчих проваджень на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2015 у справі №308/1339/15-ц. 18.04.2016 Виноградівський РВДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження щодо позичальника, 13.04.2016 Ужгородський МВДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження щодо поручителів, однак, станом на день подання заяви про визнання грошових вимог рішення суду залишається невиконаним.

Відповідно до інформації, наданої Ужгородським МВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) керуючому реструктуризації у справі (лист №14749 від 24.02.2021) на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №50839339 з виконання виконавчого листа №308/1339/15-ц, виданого 29.02.2016 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості в сумі 87772 дол.США 09 центів, що еквівалентно 1936452 грн.25 коп, та стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1258,60 грн. У виконавчому провадженні з 19.01.2017 по 14.01.2021 стягнуті кошти на загальну суму 44947,67 грн. розподілялись на рахунок стягувача в гривнях.

Виноградівський РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) листом від 17.02.2021 повідомив керуючого реструткуризації про те, що виконавче провадження АСВП №50858254 з примусового виконання виконавчого документу №308/1339/15-ц від 29.02.2016 про стягнення з ОСОБА_2 1937710,85 грн. передано на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області.

Відповідно до інформації, наданої Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) керуючому реструктуризації у справі (лист №9-50858254/653 від 22.02.2021) станом на 19.02.2021 згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження в межах виконавчого провадження №50858254 з ОСОБА_2 стягнуто 149 271,86 грн., які розподілені наступним чином: 131434,97 грн. - на користь стягувача ПАТ «ВіЕс Банк» та в подальшому - правонаступника ПАТ «Таскомбанк», 17736,89 грн. - виконавчого збору, 100,00 грн. витрат виконавчого провадження.

Таким чином, загальна сума погашеної у виконавчих провадженнях кредитної заборгованості, стягнутої рішенням суду від 18.08.2015 у справі №308/1339/15-ц з боржника та поручителів на користь банку, становить 176 069,61 грн. (131434,97 грн.+ 44947,67 грн.).

Із аналізу змісту рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2015 у справі №308/1339/15-ц, заяви про визнання кредиторських вимог та інших матеріалів справи, вбачається, що загальна заборгованість за кредитним договором в розмірі 87772,09 дол. США складається із заборгованості за тілом кредиту - 61915,24 дол. США, 7 698,27 дол.США - за відсотками та 18 158,58 дол.США - пені.

Із врахуванням уточнення від 05.05.2021, банк просив визнати грошові вимоги до боржника у справі про неплатоспроможність у наступних сумах заборгованості за кредитним договором (невиконаним рішенням суду): 59665,15 дол.США - заборгованості по тілу кредиту, 29552,89 дол.США - заборгованості за відсотками, 7373,40 грн. заборгованості по сплаті судового збору у справі №308/1339/15-ц, 4540,00 грн. судового збору за подання заяви про визнання грошових вимог до боржника.

Відповідно до розрахунку боргу позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №KF50905 від 17.07.2008 станом на 21.12.2020, наданого суду АТ «Таскомбанк» (а/с 20-22, том 2), заборгованість за кредитом становить 89218,04 дол.США, що за курсом Національного банку України станом на 21.12.2020 (27,828 грн) еквівалентно 2 490 432,96 грн., і складається із заборгованості по тілу кредиту - 59 665,15 дол.США - 1660361,79 грн., заборгованості по відсотках - 29 552,89 дол.США - 822 397,76 грн., комісія - 7673,40 грн.

Із вказаного розрахунку вбачається також, що фактично погашена сума тіла кредиту становить 30 334,85 дол.США, непогашеною залишається 59 665,15 дол.США. Боржник та керуючий реструктуризацією суму основної заборгованості визнають.

Разом з цим, боржник та керуючий реструктуризацією заперечують щодо визнання грошових вимог в частині відсотків за кредитним договором, зокрема, вказують, що стягнута рішенням суду заборгованість за відсотками є повністю погашеною у виконавчому провадженні, а в решті - заборгованість за відсотками нарахована неправомірно після дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів зазначає, що у наданому банком розрахунку боргу позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №KF50905 від 17.07.2008 станом на 21.12.2020, наведено дати та суми погашення за кожним платежем, відповідно до яких у період після відкриття виконавчих проваджень (13.04.2016 та 18.04.2016) банку було погашено 4285,27 дол.США заборгованості за відсотками та 2250,09 дол.США заборгованості по тілу кредиту.

Таким чином, за розрахунками заявника кредиторських вимог погашена сума заборгованості в період виконавчих проваджень щодо боржників (поручителя та позичальника) склала 6535,26 доларів США, з яких банк зарахував 4285,27 дол.США в рахунок погашення відсотків, 2250,09 дол.США - в рахунок погашення тіла кредиту.

При цьому із співставлення сум, перерахованих органом державної виконавчої служби та сум зарахованих банком вбачається, що банк зараховував стягнуті кошти в доларах США за курсом Національного банку України станом на день такого зарахування.

Наприклад, 28.12.2020 Ужгородський МВДВС перерахував стягувачу 1025,74 гривні, стягнутих в межах виконавчого провадження №50839339 (платіжне доручення №14980 від 24.12.2020), 28.12.2020 банк зарахував погашення відсотків в сумі 36,17 доларів США, тобто застосований банком курс становить 28,35. Відповідно до інформації, розміщеної на сайті Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=28.12.2020&period=daily), курс долара США станом на 28.12.2020 становив 28,3547.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 04.02.2021 у справі №904/1360/19 звернув увагу, що визначаючи розмір заборгованості боржника, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений кредитором розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду (подібний висновок щодо обов`язку суду під час перевірки розрахунку заявлених позовних вимог викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

З огляду на наведений правовий висновок обґрунтованими є доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не дослідив в оскарженій ухвалі розрахунку заборгованості, наданого банком в підтвердження заявлених до стягнення сум.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що оскільки у резолютивній частині рішення суму боргу було визначено в іноземній валюті та лише зазначено еквівалент у гривні, банку як стягувачеві підлягала до перерахування сума в іноземній валюті, а не в гривневому еквіваленті.

Так, у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц Велика Палата Верховного Суду підтримала раніше висловлений правовий висновок про те, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

У постанові від 04.07.2018 у справі №14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Відповідно до ч.3, ч.5 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює особливості виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті, у разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця, витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

Вказана норма містилась також у редакції Закону України «Про виконавче провадження», чинній до 2016 року.

Водночас, як підтверджується інформацією, наданою органами державної виконавчої служби, стягнення з боржників відбувалось саме у гривні, та перераховувалось на рахунок банку у гривні. Банк, дій державних виконавців не оскаржував, проте зараховував сплачені суми у доларовому еквіваленті з розрахунку за курсом Національного банку України станом на день зарахування коштів.

Таким чином, безпідставним є перерахування судом сум (стягнутих у виконавчому провадженні у гривнях і зарахованих банком за курсом долара США, визначеним Національним банком України станом на кожну дату зарахування платежів) за курсом долара США станом на дату ухвалення рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2015.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами боржника та керуючого реструктуризації, а також висновками місцевого господарського суду в частині безпідставності нарахування відсотків за кредитом після дострокового стягнення заборгованості з позичальника та його майнових поручителів.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказані правові висновки підтримано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2021 у справі №910/23028/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Із розрахунку заборгованості, наданого банком вбачається, що суму відсотків на базову суму кредиту нараховано за період з 17.07.2008 по 01.10.2018. Однак, враховуючи, що 03.02.2015 банк звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про дострокове стягнення з позичальника та майнових поручителів заборгованості за кредитним договором, а рішенням від 18.08.2015 такий позов було задоволено, нарахування відсотків після ухвалення рішення суду є неправомірним. Відтак, сума відсотків за кредитним договором, що підлягає погашенню, становить 7 698,27 дол.США.

Відповідно до п.3.5 кредитного договору погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється в такій черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами, прострочена заборгованість за кредитом, прострочені комісії, строкова заборгованість за нарахованими процентами, строкова заборгованість за кредитом, пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів.

З огляду на наведений порядок погашення заборгованості, із стягнутої у виконавчому провадженні суми, що зарахована банком у загальному розмірі 6535,26 доларів США, першочерговому погашенню підлягала заборгованість за відсотками по кредиту в розмірі 7698,27 дол.США.

Відтак станом на 21.12.2020 (розрахунок банку виконаний станом день відкриття провадження у справі про банкрутство - 21.12.2020) непогашеною залишалась заборгованість за тілом кредиту на суму 59 665,15 доларів США (61915,24 дол.США -2250,09 дол.США та заборгованість за відсотками на суму 3413,00 доларів США. (7698,27 дол.США - 4285,27 дол.США).

Слід також зазначити, що з інформації, наданої органами державної виконавчої служби вбачається, що після 21.12.2020 на рахунок банку ще надходили стягнуті з боржників кошти 28.12.2020 - 1 025,74 грн. за платіжним дорученням №14980 від 28.12.2020, 14.01.2021 - 923,17 грн. за платіжним дорученням №311 від 13.01.2021 за даними Ужгородського МВДВС, інформацію ВПВР Управління забезпечення ПВР у Закарпатській області надано станом на 19.02.2021 без зазначення кожного окремого платежу, що унеможливлює визначення сум, стягнутих в період з 21.12.2020 по 19.02.2021. Однак, вказані суми були стягнуті з боржника після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність безпідставно під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, що суперечить вимогам п.2 ч.2 ст.121 КУзПБ, за змістом якої з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зупиняється стягнення з боржника за всіма виконавчими документами.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що склад і розмір вимог забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, які виникли з кредиту в іноземній валюті, відповідно до п.5 Прикінцевих і перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства визначається в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що обґрунтованими та такими, що підлягають визнанню є вимоги кредитора, що виникли з кредитних правовідносин, на загальну суму 1 754 834,13 грн. (63 078,15 доларів СШАх27,82 (курс на 21.12.2020) = 1 754 834,13 грн.), а також 1258,60 грн. судового збору відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2015 у справі №308/1339/15-ц та 4540,00 грн. судового збору за подання заяви про визнання грошових вимог до боржника.

Водночас, необґрунтованими є доводи апелянта щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень абзацу восьмого п.5 Прикінцевих і перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства.

Так, у абзацах 1, 6-10, абзаці 22 пункту п`ятого Прикінцевих і перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства визначено наступні особливості застосування норм Кодексу.

Склад і розмір грошових вимог забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, які виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. До розміру вимог такого забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня. (абз.6 п.5 Розділу VI КУзПБ).

Визнані господарським судом вимоги забезпеченого кредитора погашаються боржником у розмірі ринкової вартості квартири або житлового будинку, що забезпечує вимоги такого кредитора, яка визначається оцінювачем, визначеним кредитором. Залишок заборгованості такого кредитора підлягає прощенню (списанню) в порядку, визначеному цим пунктом. (абз.7 п.5 Розділу VI КУзПБ).

У разі якщо боржник до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність частково виконав зобов`язання за кредитним договором, а саме частково сплатив кредит та відсотки за користування кредитом, розмір вимог забезпеченого кредитора, які підлягають погашенню відповідно до цього пункту, зменшується на більшу з таких величин (абз.8 п.5 Розділу VI КУзПБ):

відсоток основного боргу за кредитом, погашений боржником до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (абз.9 п.5 Розділу VI КУзПБ);

відсоток загальної вартості кредиту для споживача, розрахованої відповідно до законодавства про споживче кредитування на дату укладення договору про надання кредиту в іноземній валюті, погашений боржником до дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (абз.10 п.5 Розділу VI КУзПБ).

Для цілей цього пункту членами сім`ї боржника вважаються батьки, чоловік або дружина, діти боржника, у тому числі усиновлені, які проживають спільно з боржником на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (абз.22 п.5 Розділу VI КУзПБ).

У п.6.4. постанови Верховного Суду від 10.08.2021 у справі №918/127/20 наведено наступні правові висновки:

«Водночас наведені в пункті 5 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ особливості застосовуються судом протягом п`яти років з дня введення в дію цього Кодексу, а провадження у справі про відновлення платоспроможності фізичних осіб за цими особливостями здійснюється (з розглядом та визнанням вимог кредиторів, розробленням, затвердженням та виконанням плану реструктуризації боргів боржника - фізичної особи тощо) за таких передумов:

- заборгованість фізичної особи виникла до дня введення в дію цього Кодексу;

- ця заборгованість фізичної особи виникла за кредитом в іноземній валюті;

- такий кредит забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку;

- предмет іпотеки (квартира або житловий будинок) є єдиним місцем проживання сім`ї боржника.

А тому при розгляді заяв фізичних осіб про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також і на будь якій іншій стадії провадження у такій справі, тобто і при здійсненні провадження у цих справах (розгляді та затвердженні плану реструктуризації боргів боржника тощо) суду, що розглядає цю справу, у разі, коли боржник - фізична особа обґрунтовує свої вимоги неможливістю погашення заборгованості за кредитом в іноземній валюті, належить дослідити та оцінити, зокрема ті обставини, чи мають місце (підтверджені належним чином) імперативно визначені законом підстави для застосування до відповідних правовідносин та процедур у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи особливостей, передбачених положеннями пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ.

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 25.05.2021 у справі № 904/1454/20.»

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість ОСОБА_1 виникла до дня введення в дію Кодекс України з процедур банкрутства, заборгованість виникла з кредитних зобов`язань дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в іноземній валюті, предметом іпотеки, що є забезпеченням кредитних зобов`язань, є земельна ділянка та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок готовністю 92%. Відповідно до п.1.4. кредитного договору від 17.07.2008 кредит було надано для завершення будівництва.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку об`єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, об`єктів незавершеного будівництва та майнових прав на них. Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Після завершення будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку, що був предметом іпотеки, право власності на житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №43974657 від 16.09.2015.

Відповідно поняття, наведеного в абз.22 п.5 Розділу VI КУзПБ, членом сім`ї боржника є його дружина - ОСОБА_2 (свідоцтво про укладення шлюбу від 15.10.1994 НОМЕР_2 ), що зазначена у деклараціях про майновий стан боржника за 2017, 2018 та 2019 роки як співвласник житлового будинку.

Інформації про інших членів сім`ї боржника, чи наявність в боржника або його дружини іншого будинку чи квартири, що могли б слугувати місцем проживанням боржника або його сім`ї матеріали справи не містять, а кредитором не наведено.

Також, як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується кредитором, до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, боржник частково сплатив кредит та відсотки за користування кредитом, зокрема, сплатив основний борг в сумі 30 334,85 дол.США (90 000-59 665,15 дол США), що становить 33,71 % суми основного боргу.

Таким чином, боржником доведено сукупність передумов для застосування положень пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, а саме підстав для зменшення розміру вимог забезпеченого кредитора, які підлягають погашенню, на відсоток основного боргу за кредитом, погашений боржником до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, розмір вимог забезпеченого кредитора становить 1 754 834,13 грн., вказана сума підлягає зменшенню на 33,71 %, а відтак забезпечені вимоги кредитора слід визнати в розмірі 1 163 279,55 грн. (1 754 834,13 грн.х33,71 % (відсоток зменшення) = 591 554,58 грн.; 1 754 834,13 грн.- 591 554,58 грн=1 163 279,55 грн.)

За приписами ст.122 Кодексу України з процедур банкрутства (далі Кодекс) подання кредиторами грошових вимог до боржника фізичної особи та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Згідно ч.6 цієї ж статті, за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Суд першої інстанції послався на наведену норму ч.1 ст.45 КУзПБ, що регулює виявлення конкурсних кредиторів та включив визнані ним на загальну суму 906977,99 грн. вимоги кредитора до реєстру вимог кредиторів в наступній черговості:

5798,60 грн. (4540,00 + 1258,60) - витрати на оплату судового збору, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 901179,39 грн. - заборгованість по тілу кредиту, що становить вимоги другої черги.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким визначенням черговості та зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.133 КУзПБ витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч.3 ст.133 КУзПБ вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна. Кошти, отримані від продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення, після покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем цього майна, та сплати додаткової винагороди арбітражного керуючого відповідно до положень статті 30 цього Кодексу використовуються виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.

Відповідно до ч.4 ст.133 КУзПБ вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються за рахунок коштів від продажу майна боржника після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зазначити, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати судового збору в розмірі 1258,60 грн., що стягнута за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2015 у справі №308/1339/15-ц не може бути віднесена до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність, та які відповідно до ч.2 ст.133 КУзПБ відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів, та в цьому випадку підлягає внесенню до другої черги задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги АТ «Таскомбанк» є забезпечені іпотекою майна ОСОБА_1 (боржника) як майнового поручителя за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_2 . В судовому засіданні представник кредитора підтвердив, що банк звернувся до господарського суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника саме як забезпечений кредитор.

Таким чином, вимоги кредитора відносяться до вимог кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, і які у відповідності до ч.3 ст.133 КУзПБ задовольняються за рахунок такого майна, та не можуть бути внесені до другої черги реєстру вимог кредиторів.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги слід задоволити частково, оскаржену ухвалу скасувати в частині пункту першого резолютивної частини та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати вимоги кредитора Акціонерного товариства «Таскомбанк» до боржника фізичної особи ОСОБА_1 на загальну суму 1 169 078,15 грн., з яких 4540,00 - витрати на оплату судового збору, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 1 163 279,55 грн. - основного боргу та відсотків за кредитним договором - вимоги забезпечені заставою майна боржника, 1258,60 грн. - судового збору - вимоги другої черги реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги відповідно до меморіального ордеру №722372497 від 03.06.2021 на суму 2270,00 грн. та меморіального ордеру №8700331 від 22.06.2021 на суму 4540,00 грн., в загальному розмірі 6810,00 грн. слід покласти на боржника - ОСОБА_1 та відшкодувати кредитору - Акціонерному товариству «Таскомбанк» у порядку ч.2 ст.133 КУзПБ як витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору).

Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства «Таскомбанк» б/н від 03.06.2021 (вх.№01-05/1997/21 від 10.06.2021) - задоволити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 07.05.2021 у справі №907/768/20 - скасувати в частині пункту першого резолютивної частини.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати вимоги кредитора Акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ) до боржника фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на загальну суму

1 169 078,15 грн., з яких

4540,00 - витрати на оплату судового збору, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів,

1 163 279,55 грн. - основного боргу та відсотків за кредитним договором - вимоги забезпечені заставою майна боржника,

1258,60 грн. - судового збору - вимоги другої черги реєстру вимог кредиторів.

В решті оскаржену ухвалу - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 6810,00 грн. покласти на боржника - ОСОБА_1 (відшкодувати кредитору - Акціонерному товариству «Таскомбанк» у порядку ч.2 ст.133 КУзПБ).

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 05.11.2021.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.