РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.10.2021Справа № 910/7628/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегери А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання додаткової угоди до договору укладеною,

За участю представників сторін:

від позивача: Дмитренко А.А. за довіреністю від 25.06.2021 року № ДР-93-0621;

від відповідача: Мицько Р.М. за довіреністю № 14-17 від 15.01.2021.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач) про визнання додаткової угоди до договору на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року № 13-222-ВТВ укладеною у запропонованій позивачем редакції.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" посилалося на те, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, підтверджується систематична бездіяльність НКРЕКП у питаннях встановлення (перегляду) економічно обґрунтованих тарифів для ПАТ "Київоблгаз" на розподіл природного газу у 2014-2017 роках, встановлено факт економічної необґрунтованості тарифу, затвердженого НКРЕКП, і передбачено необхідність компенсації у тарифах відповідних витрат, що в розумінні положень статті 652 Цивільного кодексу України є істотною зміною обставин, якими позивач та Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" керувались при укладенні договору від 04.01.2013 року № 13-222-ВТВ та додаткових угод до нього.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2021 року позовну заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" залишено без руху, надано останньому строк для усунення недоліків.

28.05.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" від 26.05.2021 року № 1001 про усунення недоліків.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року відкрито провадження у справі № 910/7628/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.06.2021 року.

22.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 18.06.2021 року № 14/4-333-21 на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову, посилаючись на те, що зміна тарифів на поставку газу для виробничо-технологічних витрат та нормативних витрат покупця не є істотною зміною обставин. Крім того, про зміну таких обставин, які позивач вважає істотними, останньому було відомо на момент підписання між сторонами договору від 04.01.2013 року № 13-222-ВТВ, що в свою чергу виключає умову пункту 1 частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України. Також відповідач вказав, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування пред`явлених вимог, мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності. Крім того, у разі задоволення позову та зміни договірних умов не буде забезпечено співвідношення майнових інтересів, оскільки відповідач буде позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору, а саме - отримання коштів за поставлений товар.

29.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 25.06.2021 року № 1245 на відзив на позовну заяву, в якій Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" вказало про те, що зміна відповідних обставин була зумовлена причинами, які позивач не міг усунути після їх виникнення, а виконання договору на існуючих умовах порушувало б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Також позивач наголосив на тому, що АТ "Київоблгаз" не могло не укласти вищенаведений договір, однак його подальше виконання на існуючих умовах, з урахуванням тарифної політики НКРЕКП, порушує співвідношення майнових інтересів сторін.

У підготовчому засіданні 30.06.2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 14.07.2021 року, а також встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 05.07.2021 року.

05.07.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 02.07.2021 року № 14/4-352-21, в яких відповідач, зокрема, зазначив, що задоволення позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та зміна договірних умов у ретроспективі (розповсюдження дії спірної додаткової угоди на правовідносини сторін, що виникли до її укладення, а саме з дати підписання самого договору від 04.01.2013 року № 13-222-ВТВ) фактично призведе до позбавлення відповідача можливості стягнення з позивача боргу за вже поставлений газ, у тому числі на підставі судових рішень.

До початку призначеного підготовчого засідання 14.07.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення позивача від 13.07.2021 року № 1327, в яких останній навів аргументи на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Разом із тим, підготовче засідання у вказаній справі, призначене на 14.07.2021 року, не відбулося, у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності суддею Ломакою В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.07.2021 року підготовче засідання у справі № 910/7628/21 призначено на 17.08.2021 року.

У підготовчому засіданні 17.08.2021 року з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у даній справі, забезпечення сторонам можливості надати всі необхідні докази, заяви та клопотання на їх розсуд, судом, з урахуванням положень статей 177, 182 Господарського процесуального кодексу України, вирішено постановити протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.08.2021 року підготовче провадження у справі № 910/7628/21 закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 21.09.2021 року.

У судових засіданнях 21.09.2021 року та 19.10.2021 року оголошувалися перерви до 19.10.2021 року та 26.10.2021 року відповідно.

Представник позивача у судовому засіданні 26.10.2021 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у цьому судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

У судовому засіданні 26.10.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (попереднє найменування позивача, ) (покупець) та Публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) було укладено договір № 13-222-ВТВ на купівлю-продаж природного газу (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Означений правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених суб`єктів господарювання.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року газ обсягом до 64 151 тисяч м3.

За умовами пункту 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ.

Відповідно до пункту 5.2 Договору ціна за 1 000 м3 газу на момент укладання договору становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за врегульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %; податок на додану вартість - 20 %. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 85,60 грн., крім того, податок на додану вартість - 20 %, всього з податком на додану вартість - 102,72 грн. До сплати ціна за 1 000 м3 газу - 3 664,78 грн., крім того податок на додану вартість у розмірі 20 % - 732,96 грн., всього з податком на додану вартість - 4 397,74 грн.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що оплата за газ здійснюються покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ та транспортування природного газу магістральними трубопроводами (пункт 6.2 Договору).

Згідно зі статтею 11 Договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Судом також враховано, що після укладення Договору до останнього його сторонами неодноразово вносилися зміни.

Так, додатковими угодами від 04.04.2013 року № 1, від 10.07.2013 року № 2, від 08.08.2013 року № 3 сторонами погоджено внесення змін до пункту 5.2 Договору щодо визначення ціни на газ.

У додатковій угоді від 31.12.2013 року № 4 сторони погодились викласти пункт 1.1 Договору в новій редакції, за якою за Договором продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013-2014 роках природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору". Крім того, цією додатковою угодою внесено зміни до пункту 2.1 статті 2 "Кількість та якість газу", статті 4 "Порядок обліку газу", пункту 5.2 щодо визначення ціни на газ.

Одночасно, у наведеній додатковій угоді контрагентами досягнуто згоди щодо викладення пункту 6.1 та статті 11 Договору в наступній редакції: "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу. Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення".

Додатковими угодами від 28.04.2014 року № 5, від 15.05.2014 року № 6, від 10.06.2014 року № 7, від 05.09.2014 року № 8, від 10.11.2014 року № 9, від 08.12.2014 року № 10 сторонами погоджено внесення змін до пункту 5.2 Договору в частині визначення ціни на газ.

Шляхом укладення додаткової угоди від 22.12.2014 року № 11 покупцем та продавцем погоджено внесення змін до пункту 1.1 Договору та викладено його у такій редакції: "За Договором продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору". Крім того, сторонами внесено зміни до пункту 2.1 статті 2 "Кількість та якість газу", статті 4 "Порядок обліку газу", пункту 5.2 Договору щодо визначення ціни на газ. Разом із тим, пункт 6.1 Договору викладено у такій редакції: "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим Договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення дії договору в частині поставки газу".

Наведеною додатковою угодою визначено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою від 05.02.2015 року № 12 сторонами було досягнуто згоди щодо внесення змін до пункту 2.1 та пункту 5.2 Договору в частині визначення кількості та вартості газу.

У додаткових угодах від 10.03.2015 року № 13, від 03.04.2015 року № 14, від 12.05.2015 року № 15, від 03.06.2015 року № 16, від 10.07.2015 року № 17, від 12.10.2015 року № 18, від 28.10.2015 року № 19 та від 30.11.2015 року № 19/1 сторонами було погоджено внесення змін до умов Договору щодо ціни газу.

29.03.2021 року Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" направило на адресу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" лист від 25.03.2021 року № 810-СЛ-3564-0321 разом з проектом додаткової угоди від 22.03.2021 року № 20 до Договору, в якому запропонувало відповідачу підписати означену додаткову угоду, посилаючись на істотну зміну обставин та необхідність внесення відповідних змін до Договору.

Відповідно до змісту означеного проекту додаткової угоди № 20 позивач пропонував викласти пункт 6.1 статті 6 Договору "Порядок та умови проведення розрахунків" у наступній редакції:

"Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 Договору та за умови передбачення в структурі тарифу покупця на розподіл газу витрат на придбання газу для потреб визначених даним Договором у відповідний період.

Розрахунок за фактично використаний природний газ за Договором здійснюється в межах сум передбачених у тарифі покупця на розподіл природного газу для покриття витрат на придбання газу для потреб визначених даним Договором.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки, за умови передбачення в структурі тарифу на розподіл природного газу витрат на придбання газу для потреб, визначених даним Договором у відповідний період.

У випадку, якщо НКРЕКП не передбачила для покупця в тарифі на розподіл природного газу витрат (або передбачила в неповній сумі) на придбання газу за цим Договором, - остаточний розрахунок за Договором проводиться протягом одного року, після отримання покупцем за наслідками фінансового року повної суми компенсації витрат на придбання природного газу за цим Договором, затвердженої НКРЕКП для покупця у структурі тарифу на послуги розподілу природного газу".

Проте відповідачем запропоновану позивачем редакцію додаткової угоди від 22.03.2021 року № 20 до Договору підписано у добровільному порядку не було, що стало підставою для звернення Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір як належну підставу, у розумінні норм статті 11 названого Кодексу, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків з поставки газу протягом вказаному в цьому правочині періоду.

За умовами статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У той же час відповідно до частин 1, 2, 4 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

В обґрунтування позовних вимог у даній справі Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" посилалося на те, що згідно з пунктом 12 частини 2 статті 21 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (чинного на момент виникнення правовідносин за Договором) газотранспортні та газорозподільні підприємства зобов`язані дотримуватися норм виробничо - технологічних витрат, витрат на власні потреби та норм питомих витрат природного газу для газотранспортних та газорозподільних підприємств.

Відповідно до пункту 4.2 Договору обсяги виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу визначаються (розраховуються) газорозподільним підприємством згідно з Методикою визначення питомих втрат та виробничо - технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженою наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 року № 264, та Методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 року № 595, що кореспондується з пунктами 1.1 та 1.2 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.11.2011 року № 737 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах".

Згідно вищезазначених Методик виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об`єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з`єднувальних деталей, який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами.

До виробничо-технологічних витрат газу належать витрати газу під час врізування або підключення новозбудованих, або після капітального ремонту, або реконструйованих газопроводів, об`єктів системи газопостачання житлових та громадських будівель, промислових підприємств тощо, а також у разі виконання пусконалагоджувальних робіт на них та витрати газу на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Разом із тим, можливість позивача розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ прямо та безпосередньо залежить від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

Пунктом 1.3 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.11.2011 року № 737 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" передбачено, що на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо - технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Наказом від 21.12.2012 року № 1060 Міненерговугілля України "Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2013 рік" розмір нормативних втрат і виробничо - технологічних витрат для ПАТ "Київоблгаз" на 2013 рік становив 61 198,5 тис. м3. Відповідно до пункту 2.1 Договору заплановані позивачем обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року складати 64 151,000 тис. м3.

Тобто, на думку позивача, на момент укладення спірного правочину, його умови були прийнятними для покупця і останній не міг передбачити істотну зміну обставин в майбутньому.

Після укладення Договору наказом Міненерговугілля України від 24.09.2014 року № 664 для Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" встановлено граничні обсяги виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу на 2014 рік в розмірі 54 528,000 тис. м3, що, за твердженням позивача, менше розрахованих згідно Методик обсягів газу на 50 524,2 тис. м3 і складає 51,9 % від заявленого обсягу, а також менше ніж фактично придбано у Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на 6 568,185 тис. м3 і складає 89,2 % від фактично закуплених обсягів, що, на думку позивача, унеможливило затвердження НКРЕКП вищого тарифу на транспортування природного газу, який би давав можливість Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" своєчасно компенсувати вартість закупленого у 2014 році газу на дані потреби.

На виконання наказу № 737 позивач листом від 27.10.2014 року № 12-3820 надав Міненерговугілля України на затвердження розрахункові обсяги ВТВ та ВТР на 2015 рік у розмірі 111 820,857 тис. м3 природного газу.

Проте, наказом від 02.03.2015 року № 122 Міненерговугілля України затвердило для позивача обсяг природного газу на ВТВ та ВТР на 2015 рік у розмірі 49 812,000 тис. м3, що менше, ніж розраховані Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" розміри на 62 008,857 тис. м3, тобто на 55,5%.

Вказані обставини, за твердженнями позивача, призвели до дефіциту коштів для розрахунків за природний газ для потреб ВТВ та ВТР, що не дає покупцю змоги вчасно розрахуватись за обсяги природного газу, отриманого за Договором.

Не погоджуючись з означеним наказом, позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу Міненерговугілля України від 02.03.2015 року № 122 в частині встановлення розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік та зобов`язання затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на підставі Методики визначення питомих втрат та виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 року № 264 та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 року № 595.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 року в справі № 826/15132/15 вищевказаний позов задоволено повністю.

Також позивач наголошував, що попри скасування судом незаконного наказу Міненерговугілля України від 02.03.2015 року № 122, НКРЕКП не було вжито жодних дій для коригування тарифів на розподіл природного газу, затверджених на підставі незаконного наказу.

Разом із тим, за твердженнями Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", на момент укладення спірного правочину позивач не міг передбачити настільки значне збільшення ціни на природний газ та водночас незначне збільшення тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами. Відтак, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, із суті Договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач, тоді як виконання Договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін та позбавило б позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору.

Вищенаведені обставини у їх сукупності, на думку Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", свідчать про істотну зміну обставин, що відповідно до приписів статті 652 Цивільного кодексу України є підставою для внесення змін до Договору та викладення умов останнього в редакції запропонованої позивачем до укладення додаткової угоди від 22.03.2021 року № 20.

Проте вищенаведені посилання позивача не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

За приписами частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За змістом статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За приписами частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина 4 статті 652 Цивільного кодексу України).

За змістом наведених норм зміна господарського договору може бути вчинена як за згодою сторін, так і за рішенням суду у випадках, що передбачені, у тому числі, статтею 652 Цивільного кодексу України.

Отже, закон пов`язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин, існування яких позивачем у встановленому законом порядку не доведено.

Так, посилання позивача на виникнення у Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" дефіциту грошових коштів суд до уваги не приймає в якості достатньої підстави для внесення змін до Договору.

Слід зауважити, що при внесенні змін до договору необхідно приймати до уваги інтереси обох сторін.

У той же час викладення умов Договору в редакції запропонованої позивачем додаткової угоди від 22.03.2021 року № 20 та фактичне відстрочення оплати за отриманий, зокрема, у 2015 році природний газ на невизначений строк (враховуючи передбачену проектом додаткової угоди відкладальну обставину: у випадку, якщо НКРЕКП не передбачила для покупця в тарифі на розподіл природного газу витрат (або передбачила в неповній сумі) на придбання газу за цим Договором, - остаточний розрахунок за Договором проводиться протягом одного року, після отримання покупцем за наслідками фінансового року повної суми компенсації витрат на придбання природного газу за цим Договором, затвердженої НКРЕКП для покупця у структурі тарифу на послуги розподілу природного газу) може призвести до порушення балансу інтересів обох контрагентів за правочином.

Крім того, суд зауважує, що фактично всі зміни до нормативних втрат природного газу, які, на думку позивача, унеможливлюють виконання останнім умов Договору, були затверджені наказами Міненерговугілля до грудня 2014 року, тобто, до моменту погодження контрагентами додатковою угодою № 11 останньої редакції пункту 6.1 та статті 11 спірного правочину.

Суд також звертає увагу на те, що означеним посиланням позивача та обставинам справи вже була надана правова оцінка у рішенні господарського суду міста Києва від 29.02.2016 року в справі № 910/594/16, яким відмовлено у задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про внесення змін до договору від 04.01.2013 року № 13-222-ВТВ на купівлю-продаж природного газу шляхом викладення у новій редакції його пункту 6.1 статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків". Вказане рішення на час розгляду даної справи набрало законної сили.

Крім того, за твердженням позивача, на момент укладення Договору він не передбачав та не міг передбачити, що зміниться політика держави у встановленні тарифів.

У результаті дій суб`єктів владних повноважень (Міненерговугілля та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) позивач був позбавлений реальної можливості провести з відповідачем розрахунки за отриманий природний газ.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на факт затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тарифів, які не покривають обґрунтованих витрат позивача, у тому числі і витрат на виробничо-технологічні втрати газу.

На підтвердження неправомірності відповідних дій, зокрема, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, позивач посилався на судові рішення в адміністративних справах № 826/15132/15, № 826/8168/17, № 826/13735/18, якими, за посиланням позивача, підтверджується систематична бездіяльність, зокрема, НКРЕКП в питаннях встановлення (перегляду) економічно обґрунтованих тарифів для ПАТ "Київоблгаз" на розподіл природного газу у 2014-2017 роках, встановлено факт економічної необґрунтованості тарифу і передбачено необхідність компенсації у тарифах відповідних витрат, що, на думку позивача, є істотною зміною обставин, якими сторони Договору керувалися при його укладенні.

У той же час позивачем у встановленому законом порядку не було доведено поза розумним сумнівом того, що саме відповідач у справі є особою, відповідальною за недосконалу тарифну політику Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, і саме на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" мають бути покладені ризики, пов`язані з неотриманням або недоотриманням певної частини доходу від господарської діяльності позивача.

Більше того, з матеріалів справи вбачається, що у квітні 2016 року до господарського суду Київської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (яке в подальшому змінило найменування на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз") про стягнення 397 789 609,75 грн., з яких: 370 039 811,78 грн. основного боргу, 25 978 534,27 грн. пені та 1 771 263,70 грн. 3% річних.

Посилаючись на те, що на виконання умов Договору Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передало протягом січня 2013 року - грудня 2015 року природний газ в обсязі до 214 568,005 тис. м3 на загальну суму 1 138 757 701,93 грн., а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" станом на 10.03.2016 року частково сплатило кошти за отриманий природний газ в розмірі 768 717 890,15 грн., позивач у цій справі просив стягнути з покупця решту вартості поставленого у вказаний період природного газу в розмірі 370 039 811,78 грн., 25 978 534,27 грн. пені на підставі пункту 7.2 Договору, 1 771 263,70 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.10.2016 року в справі № 911/1173/16 позов задоволено частково. В частині стягнення 188 873,46 грн. основного боргу провадження у справі припинено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 347 075 486,01 грн. основного боргу, 25 845 397,43 грн. пені, 1 762 186,19 грн. 3 % річних та 194 791,49 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016 року в справі № 911/1173/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.03.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року скасовано, а рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016 залишено в силі. Крім того, з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто 248 040,00 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідно до висновків, покладених в основу рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016 року в справі № 911/1173/16, позивачем у цій справі на виконання умов Договору здійснювалось постачання природного газу Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" протягом 2013-2015 років із призначенням для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця, покупець отримував природний газ та погоджувався з його вартістю, у тому числі шляхом укладення додаткових угод щодо ціни на природний газ.

Вказане рішення суду від 11.10.2016 року в справі № 911/1173/16, залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 03.03.2017 року, на час розгляду спору в справі № 910/7628/21 в установленому законом порядку набрало законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним із основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002 року, "Справа "Совтрансавто-Холдинг" проти України" пункт 72 "В. Оцінка Суду").

Враховуючи вищенаведені обставини, а також зважаючи на звернення Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" до відповідача з пропозицією щодо укладення спірної додаткової угоди у березні 2021 року, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача у даній справі фактично зводяться до створення формально-юридичних передумов для перегляду остаточного судового рішення у справі № 911/1173/16, що не може бути ефективним способом захисту порушених прав позивача.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.03.2021 року в справі № 904/4470/16, за практикою Європейського суду з прав людини принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Встановивши відсутність факту порушення відповідачем права або господарського інтересу позивача, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Судом також враховано, що відповідно до умов статті 11 Договору (у редакції додаткової угоди від 22.12.2014 року № 11) останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Остання з наявних у матеріалах справи додаткових угод (додаткова угода № 19/1) датована 2015 роком та встановлює ціну кубічного метра природного газу на грудень 2015 року.

Доказів продовження строку дії Договору після 2016 року та до моменту звернення Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" з даним позовом до суду матеріали справи не містять.

За таких обставин, Договір припинив свою дію з 01.01.2016 року, тоді як позивачем у встановленому законом порядку не було обґрунтовано правових підстав для внесення змін до такого договору зі спливом більше 5 років після його припинення.

З огляду на наведені обставини, не беруться судом до уваги й посилання позивача на судову практику в господарській справі № 910/29184/15, оскільки предметом позову в цій справі було внесення змін до договору на купівлю-продаж природного газу, який на час звернення покупця до продавця з пропозицією укласти відповідну додаткову угоду був діючим.

З огляду на викладене та враховуючи, що матеріали справи не містять належних та допустимих в розумінні статей 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження обґрунтованості вимог Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", суд дійшов висновку про відсутність відповідних підстав для задоволення вказаного позову.

При цьому, суд зазначає, що інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Згідно зі статтею 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27 жовтня 1993 року (n. 33), та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996 року (пункт 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе становище, ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, "без якого змагальність як принцип не існує". Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору компенсації не підлягають та залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 04.11.2021 року.

Суддя В.С. Ломака