ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2021 р. Справа №909/893/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.,

Суддів: Кравчук Н.М.,

Скрипчук О.С.,

при секретарі судового засідання Процевич Р. Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Шандарівський Т.Г.

від відповідача: Хоптій М.В.

приватний виконавець: не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю КГД-Буд б/н від 28.07.2021 (вх. № 01-05/2601/21 від 30.07.2021)

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.07.2021 (повний текст ухвали складено та підписано 16.07.2021, суддя Фанда О.М.) про відмову в задоволенні скарги на дії приватного виконавця

у справі №909/893/17 (суддя Фанда О.М.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", Івано-Франківська область, Тисменицький район, с. Ямниця

про звернення стягнення на предмет іпотеки.

приватний виконавець, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються: Приватний виконавець Ігнатів Олекса Любомирович, Івано-Франківська область, Долинський район, смт. Вигода,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 12.07.2021 відмовлено в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД" вх. № 10132/21 від 22.06.2021 на дії приватного виконавця Ігнатіва О.Л. у справі №909/893/17.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю КГД-Буд оскаржило таку в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 30.07.2021.

У апеляційній скарзі позивач вказав, що винесені приватним виконавцем Ігнатівим Олексою Любомировивичем постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №65758548 від 10.06.2021 та постанови про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 484018 грн 02к. є безпідставними та необгрунтованими. Зокрема, безпідставність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №65758548 мотивує тим, що виконання рішення зупинено. Щодо безпідставності постанови про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 484018 грн 02к. скаржник зазначає, що зважаючи на розмір суми, яка стягується, виконавче провадження повинно знаходитись під юрисдикцією Міністерства Юстиції України, а не приватного виконавця. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував дані обставини, що призвело до винесення невірного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечив проти її задоволення, вказав, що розмір загальної страхової суми приватного виконавця Ігнатіва О. Л. складає 200 000 000 грн. Окрім того, вказав, що дія рішення не зупинена, жодних доказів зупинення рішення не надано.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задоволити

Представник позивача у судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату слухання справи.

Колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду позовної заяви у вказаній справі Господарським судом Івано-Франківської області 17.01.2018 року ухвалено рішення про задоволення позову та звернуто стягнення на предмет застави .

На виконання рішення суду 07 травня 2018 року Господарським судом Івано-Франківської області видано наказ про примусове виконання рішення суду.

10 червня 2021 року приватним виконавцем Ігнатів Олексою Любомировичем винесено постанову ВП №65758548 про відкриття провадження у справі та постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 484018 грн 02 к.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема таких засад, як верховенство права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням тощо.

Відповідно до ст. З Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Як зазначалось вище, Господарським судом Івано-Франківської області у справі №909/893/17 видано наказ №280 від 07.05.2018 року. Твердження апелянта про зупинення виконання рішення нічим не обгрунтовано та не підтверджено. Доказів зупинення виконання в матеріалах справи немає.

Відповідно до ст. 26 Закону України про виконавче провадження виконавець, розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа зазначеного у статті 3 цього Закону на підставі заяви стягувача про примусово виконання рішення:

Як підтверджується матеріалами справи стягувачем надано заяву №08 від 27.05 2021 про примусове виконання рішення, копія якого долучена до матеріалів справи.

За наведеного , у виконавця були наявні усі законні підстави для відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених ст.3 цього Закону, крім:

- рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

- рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

- рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

- рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

- рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

- рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

- рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

- рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цмвільна дієздатність яких обмежена;

- рішень про конфіскацію майна;

- рішень, виконання яких віднесено ним Законом безпосередиьо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

- інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України 'Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Наказ №280, виданий господарським судом Івано-Франківської області, не відповідав жодному критерію вище переліченому.

Разом з тим, суд вважає безпідставними твердження скаржника, щодо не виконанням приватним виконавцем норми страхування відповідно до ст. 24 ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" , оскільки розмір загальної страхової суми у приватного виконавця відповідно до додаткової угоди укладеної 08.06.2021 року складає 200000000,00 гривень (том 7, а.с. 98 ), що є достатнім.

Відповідно до п. 7 ст. 31 ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов вірних висновків та правомірно відмовив у задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю КГД-Буд б/н від 28.07.2021 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.07.2021 у справі № 909/893/17 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.11.2021.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Скрипчук О.С.