ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2021м. ДніпроСправа № 904/6522/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панна С.П. за участю секретаря судового засідання Савенко О.О.

за позовом Приватної фірми "ТРУД", 60400, Чернівецька область, Глибоцький район, смт.Глибока, вул.Садова, 39,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК ПЛЮС ЛТД", 49054, м.Дніпро, вул.С.Подолинського, 31 Ж, кім.703,

про стягнення заборгованості за договором про перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Приватна фірма "ТРУД" звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю ""ТЕК ПЛЮС ЛТД" про стягнення заборгованості за договором про перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні у розмірі основного боргу 42 324,00грн., 3 % річних у розмірі 427,17грн., пені в сумі 2 135,86грн., інфляційних втрат у розмірі 901,21грн.

Також просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 270,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №1033 від 23.03.2021 про перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги з перевезення.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що не заперечує належне виконання перевезення Позивачем згідно договору заявки №6398 від 23.03.2021 року рівно як і не заперечує проти виконання зобов`язання по оплаті вартості перевезення у сумі визначеній домовленостями між Сторонами.

Проте, Відповідач стверджує, що позивачем направлені Відповідачу на електрону адресу сканкопії документів визначені Договором від 23.03.2021 року №1033 та Заявкою-Договором від 23.03.2021 № 6398, які отримані засобами електронного зв`язку, що підтверджено у наданому Позивачеві гарантійному листі від 27.05.2021. Отримавши відправлені Позивачем документи, з`ясувалось, що останні складені неправильно та містять істотні недоліки що унеможливлюють їх використання у якості первинних документів.

Відповідач зауважує, що із доданих Позивачем до позовної заяви копій документів, а саме рахунка на оплату, Акту надання послуг №31/03-1 від 31 березня 2021 року вбачається, по-перше, що рахунок датований 24 березня 2021 року у той час як вивантаження відбулося 31 березня 2021 року, по-друге в Акті невірно ідентифіковано особу яка безпосередньо брала участь у здійсненні господарської операції зі боку Відповідача. Невірне зазначення посади та уповноваженої особи унеможливили прийняття та підписання цих документів. До того ж, підстава для виставлення рахунку є факт надання послуги/виконання робіт, що підтверджується відповідним Актом, а не навпаки. По-третє, номер транспортного засобу зазначеного у СМК не співпадає із номером транспортного засобу зазначеним у Акті від 31.03.2021 року, що унеможливлює використання Акту як первинного документу.

Так, Відповідачем було повідомлено Позивача про зазначені недоліки та необхідність їх виправлення та направлення на адресу Відповідача оригіналів належним чином оформлених документів.

Відповідач стверджує, що станом на день звернення із позовною заявою до суду та по теперішній час, Позивачем не було здійснено виправлення у документах та не направлено їх на адресу Відповідача.

Відповідач вважає, що згідно договору не почався відлік 14 банківських днів для здійснення оплати за надані послуги із закінченням якого пов`язаний факт виникнення прострочення оплат за послуги. Так само не настала подія (не отримано оригіналів правильно оформлених документів) з якою пов`язаний початок перебігу 14-денного строку для виконання основного зобов`язання.

Також Відповідач заперечує проти заявлених витрат на правову допомогу.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із запереченнями відповідача, зазначає, що дійсно на електронну пошту Відповідача направлялися сканкопії документів з метою їх перевірки, однак 15.04.2021 ТОВ "Нова пошта" було відправлено оригінали таких документів, що підтверджується квитанцією №27710. У зв`язку із тим, що кошти Відповідачем не сплачувалися, Позивач направив Відповідачу претензію від 19.05.2021. У відповідь на претензію Відповідачем надано Позивачу гарантійний лист №737 від 27.05.2021, яким підтвердив отримання документів. Також Позивач вважає підтвердженням отримання відповідачем документів те, що Відповідачем частково погашено заборгованість у розмірі 27000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.08.2021.

Ухвалою суду від 06.10.2021закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.10.2021.

Представники сторін у судове засідання 20.10.2021 не з`явилися. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Під час розгляду справи судом досліджені докази, що містяться в матеріалах справи.

Суддя Панна С.П. перебувала на лікарняному (лист непрацездатності №618141-1 з 21.10.2021р. по 26.10.2021р.).

29.10.2021р. та 05.11.2021р. суддя Панна С.П. перебувала у щорічній відпустці.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення договору №1033 від 23.03.2021 про перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні, строк дії договору, порядок надання послуг, порядок та строк оплати наданих послуг, наявність прострочення оплати за надані послуги, періоди прострочки.

Так, судом встановлено, що 23.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕК ПЛЮС ЛТД" (Експедитор) та Приватною фірмою "ТРУД" (Перевізник) укладений договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні, відповідно до п.1.1 якого експедитор зобов`язується за дорученням, за винагороду (плату) і рахунок замовника, здійснити пошук і підбір Перевізників (або їх довірених осіб), з метою здійснення перевезень автомобільним вантажним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні.

Згідно з п. 1.5 договору конвертні умови, кількість і рід вантажу, маршрути, вантажовідправники та вантажоодержувачі, графік подачі транспорту, суми перевезення обумовлюються разовими заявками, які є невід`ємною частиною цього договору, додатково перед кожним перевезенням.

Вартість послуг з перевезення визначається Заявкою, яка узгоджується і підписується Сторонами по кожному перевезенню окремо. Вартість послуг є договірною і визначається, виходячи з актуальної ситуації на транспортному ринку і обсягу наданих транспортних послуг (п.п.3.1, 3.2 договору).

У відповідності з п. 3.3 договору підставою для оплати Експедитором суми за виконані перевезення є надання оригіналів рахунку, акту виконаних робіт, СМR (ТТН), договір, копії реєстраційних документів компанії, відповідно до чинного законодавства України. Акт виконаних робіт оформляється датою вивантаження.

Оплата за умовами цього Договору здійснюється на розрахунковий рахунок Перевізника протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів після отримання оригіналів правильно оформлених документів: рахунку, акту, податкової накладної, ЦМР, договору, відповідно до чинного законодавства України, якщо інше не зазначено в заявці. Умови оплати, узгоджені в заявці, є домінуючими (п. 3.4 договору).

Згідно з п. 8.1 договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 23.03.2024.

Сторонами підписано заявку-договір №6398 від 23.03.2021 на перевезення автотранспортом, відповідно до якої погоджено перевезення вантажу сталеві безшовні труби, вага брутто 22т., за маршрутом Ayazli (Турція) м. Дніпро (Україна), дата завантаження 24.03.2021, дата розвантаження 31.03.-01.04.2021, вартість перевезення 2500 доларів США (в т.ч. митне оформлення) за курсом НБУ на день митного оформлення (69324,00 грн.), по правильно оформленим оригіналам документів: рахунку, акту, ЦМР, заявки, протягом 14 банківських днів.

Позивачем виставлено на оплату рахунок №24/03-1 від 24.03.2021 на суму 69324,00 грн., СМR, Акт наданих послуг №31/03-1 від 31.03.2021 на суму 69324,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідно до супровідного листа №15/04-1 від 15.04.2021 направив Відповідачу оригінали документів: заявки №6398 від 23.03.2021 (2 прим.), договору №1033 від 23.03.2021 (2 прим.), рахунок №31/03 від 31.03.2021 (1 прим.), Акт виконаних робіт №31/03-1 від 31.03.2021 (2 прим.), СМR №293170 від 24.03.2021 (2 прим.), про що свідчить квитанція Нової Пошти №2710.

Також позивач звертався до відповідача із претензією №19/05-1 від 19.05.2021, у якій просив негайно сплатити заборгованість у розмірі 69324,00 грн. Вказана претензія направлена відповідачу Новою Поштою (квитанція №5842 від 24.05.2021).

Відповідач надав Позивачу Гарантійний лист №737 від 27.05.2021, в якому зазначив, що 19.04.2021 на адресу ТОВ "ТЕК ПЛЮС ЛТД" надійшли необхідні документи від Позивача, та, що строк оплати по ним настав 12.05.2021. Зазначає, що не знімає з себе зобов`язань щодо оплати за виконане перевезення та гарантує оплату рахунку №24/03-1 від 24.03.2021 згідно з умовами заявки №6398 від 23.03.2021 у розмірі 69324,00 грн. частковими виплатами до 25.06.2021 включно.

Позивач зазначає, що відповідачем частково оплачено заборгованість у розмірі 27000,00 грн., зокрема, 17.06.2021 10000,00 грн. та 08.07.2021 17000,00 грн. заборгованість відповідача перед позивачем складає 42324,00 грн. (69324,00-27000,00), що і стало причиною виникнення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до умов заявки оплата протягом 14-ти банківських днів по правильно оформленим оригіналам документів.

Таким чином, строк оплати настав 21.08.2020.

Оригінали документів, Позивач направив Відповідачу 15.04.2021. що підтверджується квитанцією Нової Пошти №2710. Відповідно строк оплати (14 банківських днів) настав 12.05.2021. Такий же строк оплати Відповідач підтверджує у Гарантійному листі №737 від 27.05.2021.

Доказів оплати заборгованості відповідач не надав, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову, не спростував. Відповідно до Гарантійного листа погасити заборгованість гарантував до 25.06.2021.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

За викладеного надані сторонами докази в підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 42 324,00грн. є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем.

Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача залишкової частини заборгованості у розмірі 42 324,00 грн. за договором підлягає задоволенню.

Крім основного боргу, позивач заявив до стягнення пеню у розмірі 2 135,86 грн. за період з 21.04.2021р. по 07.07.2021р., 3% річних у розмірі 427,17грн. за період з 21.04.2021р. по 07.07.2021р. та інфляційні втрати в розмірі 901,21 грн. за травень 2021р.

Згідно ч.1 ст.199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.1.4 договору у разі прострочення оплати, винна сторона сплачує добросовісній стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню за порушення строку оплати товару у розмірі 2 135,86 грн. за загальний період з 21.04.2021 по 07.07.2021 грн.

Перевіркою правильності нарахування пені судом встановлено невірне визначенні позивачем періоду нарахування, оскільки, як встановлено судом та підтверджується відповідачем у гарантійному листі строк оплати настав 12.05.2021 (14 банківських днів від отриманні оригіналів документів), відповідно прострочка виникла з 13.05.2021.

Таким чином, вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 1509,10 грн. за загальний період з 13.05.2021 по 07.07.2021 (з вирахуванням часткових оплат).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних судом встановлено допущення Позивачем аналогічної помилки, що і при нарахуванні пені, зокрема, щодо визначення початку періоду нарахування, тому вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 301,82 грн. за загальний період з 13.05.2021 по 07.07.2021 (з вирахуванням часткових оплат).

За розрахунком суду розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено до стягнення Позивачем, що є його правом, тому вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню у повному обсязі у розмірі 901,21 грн.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 45 036,13 грн., з яких основний борг у розмірі 42 324,00грн., пеня у розмірі 1 509,10грн. за період з 13.05.2021 по 07.07.2021, 3% річних 301,82 грн., інфляційні втрати в розмірі 901,21 грн. за травень 2021р.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених у розмірі 2 232,71 грн.

Також Позивач просить стягнути з Відповідача 20 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В підтвердження надання правової допомоги Позивачем надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 08.07.2021, укладеного між адвокатом Паланійчуком Валентином Петровичем та Приватною фірмою "Труд", Додаток №1 від 08.07.2021, в якому визначено вартість гонорару 20 000,00грн. та квитанцію до прибуткового касового ордера №8 від 09.07.2021.

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 названої статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ст. 129 ГПК України).

Частиною 5 названої статті передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема, явка в судове засідання, участь у судовому засіданні, відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, і витрати, понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з названих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню у взаємозв`язку з обставинами кожного конкретного випадку.

За приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвокатів, суд зазначає, що дане питання необхідно розглядати в двох площинах: по-перше, це договірні відносини відповідача з адвокатом (адвокатами) стосовно надання юридичних послуг і, по-друге, це вимога про оплату наданих послуг позивачем.

Стосовно першого аспекту суд виходить із основоположного принципу цивільного права принципу свободи договору. Відповідач має право на свій розсуд оцінити вартість послуг адвоката, навіть у розмірі ціни позову.

Стосовно другої площини розглядуваного питання суд зазначає, що положення ГПК України про стягнення вартості послуг адвоката по-суті є оплатою позивачем наданих відповідачеві послуг з правової допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг відповідачем не має беззаперечного статусу.

Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст. 4 ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов`язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові КГС ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 22). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.)

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Розглянувши додані до позову документи надані на підтвердження надання адвокатських витрат, беручи до уваги заперечення Відповідача, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих послуг, ціну позову, кількість судових засідань, суд вважає адекватним розміром правничої допомоги, яка може бути покладена на відповідача - 2 000,00грн.

Керуючись ст.ст.2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК ПЛЮС ЛТД", 49054, м.Дніпро, вул.С.Подолинського, 31 Ж, кім.703, на користь Приватної фірми "ТРУД", 60400, Чернівецька область, Глибоцький район, смт.Глибока, вул.Садова, 39, основний борг у розмірі 42 324,00 грн., пеню у розмірі 1509,10грн., 3% річних у розмірі 301,82грн., інфляційні втрати у розмірі 901,21грн., судовий збір у розмірі 2 232,71грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 09.11.2021

Суддя С.П. Панна