ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08 листопада 2021 року , м. Черкаси справа № 925/1317/21

Вх.суду № 15583/21 від 29.09.2021

Господарський суд Черкаської області

у складі головуючого судді Хабазні Ю.А.,

розглянувши заяву від 28.09.2021

заявника, ОСОБА_1 ,

про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність,

УСТАНОВИВ:

1. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 звернулась до суду із первісною заявою від 28.09.2021 з вимогами: прийняти дану заяву до розгляду; відкрити провадження у справі про неплатоспроможність; оприлюднити оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на офіційному сайті Вищого господарського суду України; задовольнити заяву; винести постанову; визнати її неплатоспроможною; прийняти пропозиції - запропонований План реструктуризації; зупинити всі штрафні санкції, пеню, комісію, проценти, (загальний мораторій) щодо неї, починаючи з дня винесення рішення (далі - Первісна заява).

2. 08.10.2021 ухвалою суду заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (десять днів з дня вручення ухвали).

12.10.2021 ухвалу вручено заявниці, про що наявне повідомлення.

22.10.2021 у системі "Електронний суд" сформовано заяву про усунення недоліків, яка зареєстрована канцелярією суду 23.10.2021 №16765/21 (далі - Заява).

Отже, заяву про усунення недоліків подано в установлений судом строк.

3. Відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства (далі - Кодекс):

ст.115. Провадження у справі про неплатоспроможність боржника-фізичної особи або фізичної особи-підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника. Боржник має право звернутися до Господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; 3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення; 4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності);

ст.116. Заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом. (...) До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються: 1) довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; 2) документи, що підтверджують наявність (відсутність) у боржника статусу фізичної особи - підприємця; 3) конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; 4) опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна; 5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно; 6) перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором; 7) копії документів про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 8) відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; 9) копія трудової книжки (за наявності); 10) відомості про роботодавця (роботодавців) боржника; 11) декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства; 12) докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень; 13) інформація про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини; 14) інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

4. Згідно із ст. 5, 6 і 7 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг: електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Згідно із ст.4 цього ж закону нормативно-правове забезпечення технології оброблення, створення, передавання, одержання, зберігання, використання та знищення електронних документів. покладено на Кабінет Міністрів України

Відповідно до Господарського процесуального кодексу України:

ч.1, 2 і 4 ст.96. Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи… Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

ч.3 ст.162. Позовна заява повинна містити: 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

ч.2 ст.164. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги;

ч.1 ст.174. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

5.В ухвалі суду від 08.10.2021 зазначено на необхідності усунення наступних недоліків у такий спосіб:

1) вказати у заяві та надати суду докази наявності заборгованості на суму 378 568,70 грн., скласти повний обґрунтований математичний розрахунок цієї суми, вказати окремо суму основного боргу та суми штрафних санкцій.

Заявниця у Заяві - повідомляє, що надає ті кредитні договори, які наявні в неї на руках та я має змогу їх надати, що у неї відсутня незначна частина кредитних договорів (оскільки вони знаходяться у кредиторів), що надсилала запити про надання копій кредитних договорів на офіційні електронні адреси, однак не усі здійснили такі дії, що кредитори володіють кредитними договорами, що наявність договірних відносин між заявницею та відповідними кредитними установами підтверджується витягом з Українського бюро кредитних історій, який додано.

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали - до Заяви не додано передбачених ч.2 ст.115 Кодексу доказів наявності заборгованості на суму 378 568,70 грн. Витяг з Українського бюро кредитних історій, який містить текстову інформацію про фінансові операції, в тому числі й про окремі суми поточної заборгованості перед фінансовими установами - не є ні первинним документом про зобов`язання боржника, ні будь-яким документом взагалі, оскільки не містить реквізитів документа (зокрема, про особу, яка його створила та про підписанта, яким від імені цієї особи його підписано); оскільки не містить відомостей про вид документа (електронний чи паперовий); оскільки не містить зазначення про особу, у якої такий документ в оригіналі знаходиться та на підставі яких документів складений. Отже ним не може підтверджуватися факт наявності заборгованості, а суд має обгрунтовувати своє рішення лише на підставі фактів.

Якщо це є електронний документ, створений безпосередньо ОСОБА_1 , то і в цьому випадку він не містить дати його створення та відомостей про створення його нею. Крім того, його не можна визнати:

розрахунком, оскільки він не містить викладу порядку обчислення суми 378 568,70 грн., тобто доданків, з яких вона складається;

конкретизованиим списоком кредиторів і боржників, оскільки не містить щодо кожного кредитора (боржника) - його повного імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи, інформаціє про те, яка в зазначеній сумі грошових вимог сума є заборгованістю за основним зобов`язанням, а яка є сумою неустойки (штрафу, пені) окремо, підстав виникнення зобов`язань (фраза "договір факторингу" не є такою підставою, оскільки вказує лише на переуступку первісної підстави, якою є первісні документи про надання кредиту)

Пояснення про те, що "кредитори володіють кредитними договорами" не звільняє заявницю самостійно здійснити їх розшук до подання заяви про відкриття провадження у справі - згідно з ч.3 ст.116 КУзПБ до заяви додаються "інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу", а саме документи, які підтверджують "розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором". Тобто це мають бути договори і саме головне - документи про надання кредиту. Якщо заявниця не знає навіть реквізитів цих конкретних документів, то установлення фактів є неможливим;

2) надати суду докази припинення погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців.

Заявниця у Заяві - повідомляє, що інформація, щодо припинення погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів міститься в кредитній історії, що інші докази не можуть бути наданими, оскільки не існує жодного документа, який може більш чітко та повно відобразити та довести вказані дані, що усі вищезазначені відомості були надані суду та мали б бути ним досліджені, але залишились проігнорованими.

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали - Заява не містить викладу обставин про те, що боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців та не вказано у Заяві і не додано до неї доказів на їх підтвердження (в тому числі й про дату, з якої починається обчислення двомісячного строку та доказів цієї дати). Суд повторно наголошує на тому, що "кредитна історія", під якою вона розуміє такий "доказ" як "витяг з Українського бюро кредитних історій" суд не вважає документом взагалі. Крім того, з пояснень заявниці вбачається, що суд, а не вона, повинен проаналізувати цю кредитну історію, що суперечить ч.3 і 4 ст.13 та ст.74 ГПК України;

3) надати суду постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення.

Заявниця у Заяві - повідомляє, що суд помилково тлумачить ст.115 КУзПБ, що перелічені пункти у частині 2 цієї статті не є складовими однієї підстави, а є окремими підставами, що для відкриття провадження достатньо навіть однієї або більше однієї підстави у будь-яких комбінаціях, оскільки законодавцем імперативно не визначено обов`язковим існування сукупності всіх чотирьох підстав, що наявність у боржника майна не виключає можливості існування в нього прострочених зобов`язань перед його кредиторами, як однієї із підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи та посилається на постанову Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №909/1028/20

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали - у Заяві відсутній виклад обставин про те, що ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення, та не вказано у заяві і не додано до неї доказів на її підтвердження. Посилання у заяві на відкриті виконавчі провадження №63889343 від 10.12.2020 та №64712281 від 03.03.2021 (сторінка 4 заяви) не містить посилання на таку постанову. Не містять такої постанови і додані як належні копії, так і неналежні ксерокопії документів (сторінка 147-164 додатків).

За відсутності передбачених п.1 і 2 ч.1 ст. 115 КУзПБ підстав для відкриття провадження, Заявницею також не вказано і можливості відкриття провадження у цій справі з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст. 115 КУзПБ;

4) скласти перелік конкретних документів, які додаються до заяви.

Заявниця у Заяві - повідомляє, що надала до суду ДОДАТОК згідно пункту 4 частини 1 статті 116 КУзПБ - перелік документів, що додаються до заяви на відкриття справи щодо неплатоспроможності фізичної особи від 28 вересня 2021 року, що він містив перелік необхідних документів, які додаються до справи на підтвердження викладених у заяві обставин.

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали - вона просто заперечує вимоги ухвали і фактично відмовляється його виконувати. До первісної заяви не додано передбачених ч.2 ст.116 КУзПБ документів, а саме заява не вказано переліку документів, які додаються до заяви.

Зокрема, у заяві вказано, що до неї додано "1. УБКІ Кокозей Світлана Іванівна.pdf, 2. декларації ОСОБА_1 .pdf. 3. Документи та Заява АК Кокозей Світлана Іванівна.pdf. 4. кредитні договори ОСОБА_1 .pdf. 5. Особисті документи ОСОБА_1 .pdf , 6 процесуальні документи ОСОБА_1 .pdf ". Однак це не перелік документів, а перелік електронних файлів. У кожному з цих файлів містяться певний контент (тексти в електронному вигляді, копії з копій та копії з оригіналів паперових документів, коментарі, роздруківки сайтів тощо).

Так, наприклад, у заяві рядок додатку "2. декларації_ Кокозей Світлана Іванівна.pdf" (назва файлу) має бути замінений переліком усіх тих документів, які містяться у цьому файлі із вказівкою щодо кожного документа на те, що це є електронний документ в копії, оригінал якого знаходиться у заявниці чи й інше відповідно до вимог ГПК України.

5) подати документи в оригіналі чи в копіях, які виготовлені з оригіналів і посвідчені особою, яка має оригінал документа, зазначити про особу в якої знаходиться оригінал документа.

Заявниця у Заяві - повідомляє, що згідно з Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30: «Електронна копія паперового документу (далі - ЕКПД) - результат повного відтворення інформації та реквізитів паперового документу у електронно-цифровій формі. Включає оптичний образ документу в форматі PDF, його текст у метаданих, реєстраційну інформацію, тощо… Документи подаються за допомогою електронного кабінету в форматі ЕД та ЕКПД. Суди та ОСП приймають подані ЕД як оригінали документів, а ЕКПД, як завірені копії оригіналів документів та можуть вимагати надання їх оригіналів для перевірки»; що Верховний Суд у постанові від 06.08.2019 у справі № 2340/4648/18 зазначив про можливість звернення до суду "з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через Електронний кабінет… Тому усі документи, що надійшли до суду саме через зазначений сервіс вважаються такими, що подані використанням власного електронного підпису.

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали - приєднання електронних документів в оригіналі чи електронних копій паперових документів до заяви в підсистемі "Електронний суд" не звільняє заявника від обов`язку вказати у самій заяві та у переліку додатків які конкретні документи до заяви додано, які з них є оригіналами, які з них є копіями і у кого знаходиться оригінал такого доказу. Зокрема, електронну копію "Договору №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку" (сторінка 99-101 додатку до заяви) має бути виготовлено (сфотографовано) з оригіналу (а не з його ксерокопії як це має місце) і засвідчено КЕВ/ЕЦП Кокозей С.І. Електронну копію Трудової книжки (сторінка 239-241 додатку до заяви) має бути виготовлено (сфотографовано) з оригіналу (а не з її копії, як це має місце) і засвідчено КЕВ/ЕЦП Кокозей С.І.

Копія із належним чином засвідченої копії може бути засвідчена лише нотаріусом відповідно до ст.76 Закону України "Про нотаріат".

Копія із ксерокопії (не посвідченої копії) доказом бути не може взагалі.

Так, згідно із ч.3 і 5 ст.91 ГПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Згідно із ч.2 ст.96 ГПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом.

Отже частина контенту (вмісту) доданих до заяви файлів не є в розумінні ГПК України документами чи їх належним чином засвідченими копіями

Фактично заявниця просто заперечує ухвалу суду від 08.10.2021 і вимагає від суду переоцінити свої висновки на її користь без виправлення своїх недоліків. Разом з тим суд упевнений у тому, що у оригінали документів, копії з копій яких сфотографовано для суду. у Заявниці відсутні, що власне вона і підтверджує;

6) надати суду конкретизований список кредиторів і боржників у якому додатково зазначити: а) щодо кожного кредитора (боржника) - його повного імені або найменування; б) інформації про те, яка в зазначеній сумі грошових вимог сума є заборгованістю за основним зобов`язанням, а яка сума є неустойкою (штрафом, пенею) окремо; в) підстави виникнення зобов`язань і в будь-якому випадку - документ про передачу грошей.

Заявниця у Заяві - повідомляє, що її заява містить в якості додатка - конкретизований список кредиторів і боржників (КСК) із зазначенням щодо кожного кредитора - його найменування, місцезнаходження, ідентифікаційного коду юридичної особи, суми грошових вимог, загальної суми заборгованості, підстав виникнення зобов`язань, строку їх виконання згідно із договором, що щодо більшості кредиторів (щодо тих, договори з якими в неї наявні та вона має змогу надати), було зазначено суму основного зобов`язання, суми неустойки, розмір загальної вартості кредиту щодо кожного кредитора окремо, що для уточнення вищевказаної інформації додала кредитну історію убкі, що повторно надаю докази - договори, на підставі яких виникли зобов`язання, зокрема ті кредитні договори, які я маю змогу надати (додається), що надані договори з кредиторами містять вказівку лише на можливі нарахування штрафу або пені, що не існує жодного документу, який надав би можливість розмежувати основну заборгованість та неустойку, що вбачається можливість отримати лише можливу суму нарахованих санкцій, які можуть становити як пеню так і штраф, що не володіє усіма кредитними договорами, які б дозволили здійснити такі обрахунки, що поданий до суду конкретизований список кредиторів та боржників, містить загальну суму заборгованості та суму кредиту, отриману з виписки УБКІ.

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали - у порушення пунктів 3, 8, 10, 11 і 12 ч.3 ст.116 Кодексу конкретизований список кредиторів і боржників (сторінка 242-246 додатку до заяви) не містить: а) щодо кожного кредитора (боржника) - його повного імені або найменування; б) інформації про те, яка в зазначеній сумі грошових вимог сума є заборгованістю за основним зобов`язанням, а яка сума є неустойкою (штрафом, пенею) окремо; в) підстав виникнення зобов`язань (фраза "договір факторингу", не є такою підставою, оскільки вказує лише на переуступку первісної підстави, якою є первісні документи про надання кредиту).

Фактично Заявниця просто заперечує ухвалу суду від 08.10.2021 і вимагає від суду переоцінити свої висновки на її користь без виправлення своїх недоліків. Також вона повторно лише підкреслює, що немає доказів фактів, на які посилається, не має відомостей про ці конкретні докази, не може визначити точні суми основного боргу та нарахувань на неї - тобто фактично намагається перекласти обов`язок доведення цих фактів на суд;

7) надати суду відомості про наявні рахунки боржника, які відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

Заявниця у Заяві - повідомляє, що надає відомості з АТ КБ «ПриватБанк»

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали - так, вона вказує на наявність заборгованості перед тринадцятьма банками та фінансово-кредитними установами, однак ні заява, ні додатки не містить відомості про жоден з наявних рахунків боржника, які відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках - обов`язок надання такої інформації суду імперативно покладено на заявника і її відсутність є перешкодою для відкриття провадження у справі. Запис у заяві "надаю виписку по рахунках" (сторінка 6 заяви) не вказує на конкретний документ (дата, номер, видавник чи хоча б номер сторінки додатку), у додатку серед переліку документів його не зазначено і серед доданих до заяви копій такої "виписки" не знайдено;

9) сплатити на авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороду керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у сумі 35685,00 грн.;

Заявниця у Заяві - повідомляє, що вона працевлаштована і отримує заробітну плату, що зуміє виплатити основну винагороду арбітражному керуючому, що відповідно до пункту 37 постанови Верховного Суду у справі № 910/726/20 від 19.11.2020 "місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи", що надання такої Угоди з арбітражним керуючим є саме мирним врегулюванням правовідносин щодо оплати його послуг, що просить врахувати наявну судову практику інших судів за аналогічних обставин.

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали - відсутні докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у сумі 35685,00 грн. (абз.3 ч.2ст.30 КУзПБ; 2379 х 5 х 3).

Доводи заявниці про можливість до відкриття провадження у справі досягнення боржником угоди з арбітражним керуючим щодо здійснення останнім повноважень керуючого реструктуризацією є нікчемні, оскільки особа арбітражного керуючого визначається лише судом і лише в момент постановлення ухвали суду про прийняття заяви до розгляду, а для прийняття заяви до розгляду вже мають бути докази авансування винагороди.

Закон містить імперативну однозначну вказівку на те, що цей доказ додається до заяви, і не містить будь-яких альтернативних варіантів поведінки заявника чи й будь-яких пільг. Відповідно до ст.19 Конституції України суд має діяти "лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

Якщо Верховний Суд у п.37 постанови від 19.11.2020 у справі №910/726/20 вважає, що "місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи", то суд розглянув подані заявницею документи, однак не вважає можливим задовольнити заяву боржника, оскільки має діяти відповідно до норм ст.19 Конституції України, оскільки відповідно до: ч.1 ст. 316 ГПК України - вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи; ч.5 ст. 310 ГПК України - висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи; ч.4 ст.236 ГПК України - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду - у цій справі немає "нового розгляду справи", немає "висновків суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення" і немає "висновків щодо застосування норм права", а запропоновану Верховним Судом можливість суд розглянув.

Умовою відкриття провадження закон визначає подання одного доказу авансування грошової винагороди, а не будь-яких інших доказів її неавансування. Тому "згода" арбітражного керуючий навіть безкоштовно виконувати свої обов`язки не визначена законом як підстава заміни обов`язку надати доказ авансування грошової винагороди.

Після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність арбітражний керуючий може залишити справу (добровільно, примусово чи з незалежних від нього причин), однак цей факт не стає підставою для її закриття. Отже відкриття провадження без передбаченого законом доказу є порушенням закону.

Із усуненням арбітражного керуючого, з яким боржником укладено угоду, у суду виникає обов`язок призначити іншого арбітражного керуючого і забезпечити його грошову винагороду. Цей обов`язок суду законом не ставиться в залежність від можливості укладення боржником нової угоди новопризначеним арбітражним керуючим. Отже суд не може допустити таку можливість.

Умовою відкриття провадження у справі є відсутність "у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення боржника". Отже у боржника немає майна, за рахунок якого грошова винагорода арбітражного керуючого може бути погашена. Однак у будь-якому випадку, право на грошову винагороду арбітражний керуючий має відповідно до закону, це право не припиняється у зв`язку з домовленістю з боржником до відкриття провадження у справі, тому несплата боржником коштів авансування грошової винагороди автоматично лягає тягарем на кредиторів, які власне і так вже постраждали у зв`язку з неплатоспроможністю боржника.

Законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією зі сторони держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.

Суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотань про звільнення заявника від сплати авансування винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень та створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Кодексом України з процедур банкрутства та іншими нормами законодавства не встановлено права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні заяви, не передбачено жодних альтернатив авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, не передбачено для заявника можливості відстрочити чи розстрочити авансування такої винагороди або покласти виконання такого обов`язку на інших учасників справи, у т.ч. кредиторів. Посилання заявника на застосування до вимог про авансування винагороди керуючому реструктуризацією аналогії закону щодо звільнення від сплати судового збору є помилковими та базуються на невірному тлумаченні норм закону.

10) надати опис не зареєстрованого майна боржника, що належить їй на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна.

Заявниця у Заяві - повідомляє, що у Первісній заяві було надано відомості щодо всього майна, а саме відсутність транспортних засобів відповідно до Довідки № 31/23/45-255 від 20.07.2021 ТСЦ МВС №7145, відсутність нерухомого майна відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 271878993 від 26.08.2021 і Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 271878993 від 26.08.2021 та відсутність заставного майна.

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали - заявницею так і не надано опису іншого майна боржника, яке належить їй на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна. Опис на сторінці 247-248 додатків до заяви містить лише частину інформації, про відсутність зареєстрованого за нею майна, в той час як не містить інформації про незареєстроване рухоме майно (наприклад, побутову техніку, предмети особистого вжитку тощо), в тому числі, належне на праві спільної власності подружжя;

6.Відповідно до ч.4 ст.174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

7. У зв`язку з цим необхідно повернути заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами заявнику. Оскільки вони подані через підсистему "Електронний суд", то усі матеріали наявні у заявниці, а роздруковані у суді - залишаються у суді.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2021 про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність заявнику.

Ухвала суду набрала законної сили 08.11.2021. Ухвала суду може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 254-257 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Направити цю ухвалу ОСОБА_1 .

С у д д я Хабазня Ю.А.

Х-2, 14-925-0001