ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Вінниця

"02" листопада 2021 р. Cправа № 902/246/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" (вул. С. Петлюри, б. 30, м. Київ, 01032)

до: Приватного малого підприємства "Вінницький науково - виробничий центр систем і засобів зв`язку" (вул. Космонавтів, буд. 14, кв. 85, м. Вінниця, Вінницька область, 21021)

про стягнення 197458,06 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № б/н від 11.03.2021 (вх. 247/21 від 16.03.2021) Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" з вимогою до Приватного малого підприємства "Вінницький науково - виробничий центр систем і засобів зв`язку" про стягнення заборгованості в сумі 197458,06 грн за Кредитним договором № ІD7178961 від 23.10.2019 та судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на наступне.

23.10.2019 між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» (Банк) та Приватним малим підприємством "Вінницький науково - виробничий центр систем і засобів зв`язку" (Позичальник) було укладено Заяву-договір №107178961 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «ТАСКОМБАНК» (Кредитний договір), відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 194 000,00 грн. із терміном погашення не пізніше 36 місяців - до 23 жовтня 2022 року, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до Анкети-заяви від 22.10.2019 про надання кредиту юридичній особі Клієнт (відповідач) підтвердив свої обізнаність (ознайомленість) та поінформованість відносно запропонованих Банком умов надання зазначених банківських послуг (в т.ч. кредитних) та надав відповідну згоду, що засвідчив власним підписом 22.10.2019.

Кошти відповідачем було отримано шляхом перерахування на відповідний рахунок, зазначений в Кредитному договорі (п. 1.2), що підтверджується відповідною випискою по особовому рахунку Позичальника.

Водночас, умови вищезазначеного Кредитного договору Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті.

Як наслідок, за розрахунком Банку, станом на 11.03.2021 заборгованість Позичальника за Кредитним договором № ІD7178961 від 23.10.2019, становить 197 458, 06 грн, та складається з: заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 167 055,00 грн.; заборгованості по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 0,10 грн.; заборгованості за комісіями (в т.ч. прострочені) - 26 314,02 грн.; суми пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості - 2 621,99 грн.; штрафу за період з 11.09.2020 по 10.03.2021 - 1 466,95 грн.

При цьому позивач наголошує, що право на дострокове стягнення передбачено умовами Кредитного договору, зокрема в п. 4.2.1. зазначено, що умови цього Договору визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті Банку http://www.tascombank.соm.uа та укладається лише шляхом приєднання до Договору в цілому.

Згідно з п. 18.2.23.8. Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «ТАСКОМБАНК», Банк, незалежно від настання строків виконання зобов`язань Клієнтом за цим Договором, має право вимагати дострокового повернення суми Кредиту, сплати процентів та винагород, право Банку на отримання яких передбачено цим Договором, при настанні умов, передбачених п. 18.2.2.2.5 цього Договору, або порушення Клієнтом вимог у частині цільового використання кредитних коштів.

Відповідними повідомленнями-вимогами АТ «ТАСКОМБАНК» від 14.12.2020 Позичальник був повідомлений про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена.

Ухвалою суду від 22.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/246/21 за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 20.04.2021.

15.04.2021 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву № б/н від 14.04.2021 (вх. № 01-34/3518/21) за підписом представника відповідача - адвоката Федорова Ю.А., в якому відповідач заперечує проти задоволення позову.

Суть заперечень зводиться на наступного. 23.10.2019, що не заперечується, між сторонами було укладено Заява-договір № ID7178961 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" згідно якої відповідач отримав кредит в розмірі 194000 грн.

Із суті договору випливає, що кінцевий строк повернення кредиту встановле ний п.2.6. Договору та становить 36 місяців з дати укладення договору.

Водночас, позивач стверджує, що право Банка вимагати дострокового повернення кредиту у випадку порушення відповідачем своїх зобов`язань шляхом односторонньої відмови від зобов`язання, передбачено п.п. 18.2.23.8 Правил АТ "ТАСКОМБАНК", які є складовою Кредитного договору, до якого приєднався відповідач згідно з умовами Заяви-договору.

При цьому відповідач наголошує, що позивачем не надані докази, які б підтверджували, що саме дану редакцію Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК", витяг з яких надав позивач, розумів відповідач, ознайомився і погодив з Банком, підписуючи заяву-договір про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК". Також відсутні докази того, що вказаний документ (Правила) на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, щодо права Банку на зміну умов кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту шляхом по дання відповідного повідомлення.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження дати публікації та набрання чинності (введення в дію) вказаних Правил, а також розміщення саме цих Правил на зазначеному у договорі сайті у загальному доступі та копії локального акту позивача про їх затвердження та введення в дію.

На переконання відповідача, Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких встановлених ними умов та правил чи прав та обов`язків кожної із сторін. Відповідачем ці Правила не підписані, тому у позивача, в силу вимог ст., 525 ЦК України, ст., 193 ГК України, відсутні підстави вимагати у відповідача дострокового повернення кредиту, а також сплати інших платежів на підставі цих Правил.

Таким чином, на думку відповідача, в даному випадку мають бути застосовані умови Договору, що підписані та погоджені сторонами.

Заперечує відповідач і щодо сум платежів, наведених позивачем в розрахунку, за яким відповідачем сплачено основного боргу 32334,00 грн., а сума сплаченої комісії відповідно становила 39316,18 грн., що разом становить 71650,18 грн.

При цьому відповідач наголошує, що відповідно до виписки по рахунку відповідача, в графі призначення платежу було вказано «Перерахування коштів на погашення заборгованості за кредитним договором № ID7178961 від 23.10.2019. ПМП"ВНВЦ СЗЗ". За таких обставин дані грошові кошти у розмірі 71650,18 грн. слід зараховувати, як оплату основного боргу, тобто тіла кредиту.

Що стосується передбаченої п. 2.3.2 Кредитного договору комісійної винагороди в розмірі 1,99 % від суми виданого кредиту, то на думку відповідача, правові підстави для стягнення такої комісійної винагороди відсутні. В Договорі встановлено розмір комісійної винагороди без зазначення того, за які саме послуги, що надаються Позичальнику, вона сплачується, також в даному випадку комісія не є процентами за користування кредитом, оскільки вони встановлені в п.2.3.1 Договору, а отже нарахування комісійної винагороди за кредитом є незаконним та не відповідає вимогам справедливості.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованого позивачем штрафу та пені в сумі 1466,95 грн. та 2621,99 відповідно, то відповідач зазначає, що умови Кредитного договору не містять положень щодо можливості позивача нараховувати Позичальнику штраф за порушення виконання останнім грошових зобов`язань за Кредитним договором.

Окрім того, відповідач, посилаючись на положення п.15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та п.8 Розділу IX «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України, в редакції Закону № 691-ІХ від 16.06.2020, вказує, що починаючи з 12.03.2020 позичальники звільняються від відповідально сті щодо сплати неустойки, штрафу, пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період дії карантину.

За наслідками судового засідання 20.04.2021 розгляд справи по суті відкладено на 17.05.2021, про що постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 17.05.2021 здійснено перехід до розгляду справи № 902/246/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.06.2021.

Ухвалою суду від 15.06.2021 відкладено підготовче засідання на 14.07.2021.

Ухвалою суду від 14.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження по справі № 902/246/21 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 31.08.2021.

26.08.2021 на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення №13417/70.2 від 25.08.2021 скріплені електронним цифровим підписом представника позивача - адвоката Пономаренко О.В., за змістом яких позивач наголошує, що відповідно до п. 4.1. Заяви-анкети № ID7178961 цей Договір, Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" та Цінові параметри продукту є Кредитним договором.

За змістом п. 4.2. Заяви-анкети цей договір є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України, у зв`язку з чим умови цього договору визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті Банку www.tascombank.соm.uа та укладаються лише шляхом приєднання до договору в цілому. Підписання договору є підтвердженням наміру Позичальника укласти Кредитний договір, а дата підписання вважається датою укладення договору.

Таким чином, підписавши Заяву-договір № ID7178961, Позичальник підтвердив свою обізнаність та згоду із умовами Правил обслуговування корпоративних клієнтів.

Щодо заперечень відповідача відносно нарахування пені та штрафу, позивач, посилаючись на п. 18.2.1.5. Правил обслуговування корпоративних клієнтів та п. 3 Тарифів для малого та середнього бізнесу (оферта), вказує на правомірність нарахування штрафних санкцій, з огляду на допущення відповідачем прострочень по сплаті платежів за Кредитним договором.

Означені додаткові пояснення надішли до суду 31.08.2021 засобами поштового зв`язку.

За результатами судового засідання 31.08.2021 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 31.08.2021 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 30.09.2021.

30.09.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання № б/н від 30.09.2021 (вх. № 01-34/8777/21) скріплене електронним цифровим підписом представника позивача - адвоката Пономаренка О.В. про відкладення судового засідання на іншу дату.

У судовому засіданні 30.09.2021 представником відповідача подано заяву № б/н від 09.07.2021, в якій останній повідомляє суд про те, що докази надання та оплати правничої допомоги будуть надані стороною відповідача протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі.

За наслідками судового засідання 30.09.2021 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 30.09.2021 про задоволення клопотання представника позивача та відкладення розгляду справи по суті на 02.11.2021.

02.11.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання б/н від 02.11.2021 (вх.№ 01-34/9713/21) скріплене електронним цифровим підписом представника позивача - адвоката Пономаренко О.В., в якому останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу за відсутності представника позивача.

На визначену дату судом в судове засідання представник позивача не з`явився.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. При цьому суд зауважує, що про час та місце розгляду справи представник відповідача повідомлений під розписку в судовому засіданні 30.09.2021.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 02.11.2021 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

23.10.2019 між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" (позивач, Банк) та Приватним підприємством приватне мале підприємство «Вінницький науково-виробничий центр систем і засобів зв`язку» (відповідач, Позичальник) було укладено Заяву-договір №ID7178961 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу"), відповідно до якого за умови наявності вільних коштів Банк зобов`язується надати Позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, відповідно до умов Договору (п. 1.1 Договору).

За змістом п. 1.2 Договору кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у АТ "ТАСКОМБАНК", з цільовим використанням на поповнення обігових коштів; придбання основних засобів; рефінансування кредиту іншого банку.

У розділі 2 Договору Сторони погодили умови надання кредиту та визначили: розмір кредиту - 194 000,00 грн; розмір процентної ставки за користування кредитом: - 0,0001% річних; розмір комісійної винагороди - 1,99 % від суми виданого кредиту (щомісячно); тип процентної ставки - фіксована; терміни і порядок повернення кредиту: погашення основного боргу за кредитом, сплата процентів - щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення Договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів які передують календарному числу місяця, в яке було укладено Договір, включно із цим числом; сплата комісії винагороди за кредитом - щомісяця, починаючи з другого місяця, наступного за місяцем укладення Договору, до календарного місяця, в яке було укладено Договір, включно із цим числом. Сума комісійної винагороди за перший місяць кредитування сплачується у день надання кредитних коштів; сплата комісійної винагороди за видачу кредиту - одноразово і сплачується у день надання кредитних коштів; Сторони узгодили, що графік погашення кредиту надається у Додатку 1 до цього Договору та доступний Клієнту у системі «ТАС24 Бізнес»; строк кредиту - 36 місяців з дати укладення Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору Позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку грошових коштів у сумі, необхідної для сплати щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту.

У п. 3.2 Договору вказано, що остаточне погашення за кредитом Позичальник повинен здійснити не пізніше терміну зазначеного в п. 2.6 цього Договору.

У випадку порушення Позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення (п.3.3. Договору).

Цей Договір, Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" та цінові параметри продукту є Кредитним договором (п. 4.1 Договору).

У пунктах 4.2, 4.2.1, 4.2.2 Договору визначено, що цей Договір є договором приєднання у визначенні ст. 634 Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим, зокрема: його умови визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті банку http://www.tascombank.com.ua та укладається лише шляхом приєднання до Договору в цілому; особа, що виявила намір укласти Договір, не може запропонувати Банку внести зміни до запропонованих умов Договору або запропонувати включення до договору своїх умов.

За змістом п. 4.3. Договору, дата підписання Заяви-договору шляхом накладення електронних підписів обох Сторін вважається датою укладання Договору.

Заява-договір №ID7178961 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу") та Додаток № 1 підписана відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису 23.10.2019.

Відповідно до матеріалів справи, 23.10.2019 АТ "ТАСКОМБАНК" на виконання умов Договору перерахувало відповідачу кредитні кошти у погодженому сторонами розмірі 194 000,00 грн, виконавши таким чином взяті на себе за Заявою-договором №ID7178961 від 23.10.2019 зобов`язання у повному обсязі, що підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача за період з 23.10.2019 по 11.03.2021.

За твердженням позивача, всупереч положенням Кредитного договору, відповідач взяті на себе за цією угодою обов`язки по поверненню кредиту не виконав, заборгувавши таким чином Банку станом на 11.03.2021 суму грошових коштів у розмірі 197 458,06 грн, з яких: 167 055,00 грн - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 0,10 грн - заборгованість по відсоткам ( в т.ч. прострочені); 26 317,02 грн - заборгованість за комісіями (в т.ч. прострочені); 2 621,99 грн - пеня, нарахована на суму простроченої заборгованості ;1 466,95 грн - штраф за період з 11.09.2020 по 10.03.2021.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з статтею 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Як вбачається з матеріалах справи, Заява-договір про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу") та Додаток № 1 підписана відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису та містить як розмір кредиту та термін його повернення, так і розмір процентної ставки за користування кредитом та розмір комісійної винагороди, а також терміни їх сплати. Передбачена Заявою-договором і відповідальність Позичальника за порушення грошових зобов`язань у вигляді пені.

З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку вбачається, що відповідач всупереч умовам Заяви-договору кредитні кошти не повернув, не сплачував відсотки та комісії за користування кредитом, передбачені Договором.

Прострочення відповідачем платежів за Договором зумовило звернення позивача до відповідача з вимогами № 30184/70 від 14.12.2020 та № 30182/70 від 14.12.2020 про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Позивач наголошує, що право Банку вимагати дострокове повернення кредиту у випадку порушення відповідачем своїх зобов`язань шляхом односторонньої відмови від зобов`язання, передбачено п.п. 18.2.23.8 Правил АТ "ТАСКОМБАНК", які є складовою Кредитного договору, до якого приєднався відповідач згідно з умовами Заяви-договору.

Як на підставу для звернення з позовом до суду про дострокове повернення кредиту позивач посилається на умови, які визначені у Правилах обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК".

До позовної заяви позивачем додано Витяг з Правил обслуговування"ТАСКОМБАНК" корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК".

При цьому суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що саме дану редакцію Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК", витяг з яких надав позивач, розумів відповідач, ознайомився і погодив з Банком, підписуючи Заяву-договір про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК". Також відсутні докази того, що вказаний документ (Правила) на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, щодо права Банку на зміну умов кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення Кредиту шляхом подання відповідного повідомлення.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження дати публікації та набрання чинності (введення в дію) вказаних Правил, а також розміщення саме цих Правил на зазначеному у Договорі сайті у загальному доступі та копії локального акту позивача про їх затвердження та введення в дію.

Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких встановлених ними умов та правил чи прав та обов`язків кожної із сторін. Відповідачем ці Правила не підписані, тому у позивача, в силу вимог ст. 525 ЦК України, ст. 193 ГК України, відсутні підстави вимагати у відповідача дострокового повернення кредиту, а також сплати інших платежів на підставі цих Правил.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Враховуючи викладене, з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої палати Верховного Суду у справі №342/180/17, які є обов`язковими до застосування під час прийняття судових рішень, суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов Договору, що підписані та погоджені сторонами.

Як вбачається з матеріалах справи, Заява-договір про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу") та Додаток № 1 підписана відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису. Дана заява не містить умови щодо дострокового повернення кредиту.

Разом з тим, Заява-договір передбачає строк кредиту - 36 місяців з дати укладення Договору, тобто до 23.10.2022. Крім того, узгодженим сторонами графіком погашення кредиту, передбачено щомісячне проведення платежів.

Доказів виконання своїх зобов`язань у відповідності до умов Заяви-договору, згідно графіку погашення кредиту, відповідачем до суду не надано.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що відповідачем порушено умови Кредитного договору в частині виконання платіжних зобов`язань, а саме: Позичальник своєчасно не сплачував суму, яку він повинен сплатити за фінансовим документом, у визначених графіком строки, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем на час звернення до суду в сумі 53 890 грн. за період з 23.10.2019 по 23.02.2021, з розрахунку: 86 224 грн - тіло кредиту, що підлягало сплаті за період з 23.10.2019 по 23.02.2021; 32 334 грн - сплачене відповідачем тіло кредиту в період листопад 2019 року - травень 2020 року.

При цьому суд вважає, що на час звернення в суд з даним позовом (12.03.2021) у позивача відсутнє порушене право щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредиту з 23.03.2021 по 23.10.2022, оскільки на той час, не виникло прострочки з боку відповідача щодо сплати платежів по кредиту, тобто строк виконання визначених зобов`язань не настав. А тому, позовні вимоги про стягнення 113 165,00 грн. задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, Заява-договір про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" передбачає розмір процентної ставки за користування кредитом та розмір комісійної винагороди, відповідальність Позичальника за порушення грошових зобов`язань у вигляді пені.

Враховуючи графік погашення заборгованості, умови п. 2.3.2 Заяви-договору, якими передбачено щомісячне нарахування комісії 1,99% від суми виданого кредиту, суд дійшов висновку, що позивач безпідставно нарахував відповідачу комісію за період з 24.02.2021 по 11.03.2021 в сумі 3860,60 грн, позаяк строк сплати комісії за березень 2021 станом на день звернення до суду не настав. Тому, здійснивши розрахунок заборгованість по комісії за управління кредитом за період з 23.10.2019 по 23.02.2021, враховуючи суму сплаченої комісії в сумі 39 316,18 грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення комісії в сумі 22 453,42 грн.

Заперечення відповідача щодо порушення позивачем зарахування сплаченим ним коштів судом відхиляються з огляду на положення Кредитного договору, за якими комісія є обов`язковим платежем за договором, про встановлення якої останній був обізнаний при підписанні Заяви- договору.

Враховуючи, що Заявою-договором передбачено розмір процентної ставки, за користування кредитом 0,0001%, суд погоджується з розрахунком позивача про стягнення заборгованості по відсоткам в сумі 0,10 грн.

Поряд з цим, з огляду на порушення відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасної сплати коштів частинами, яке передбачене графіком погашення кредиту, позивачем заявлено до стягнення 2 621,99 грн, нарахованої на суму простроченої заборгованості за період з 11.09.2020 по 10.03.2021.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

У п. 3.3 Договору сторони погодили, що у випадку порушення Позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

Отже, оскільки відповідач своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати комісії в повному обсязі не виконав, позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором у період з 11.09.2020 по 10.03.2021. в загальному розмірі 2 621,99 грн.

Водночас, суд зазначає, що положеннями пункту 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, яким визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 8 розділу 9 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, згідно яких у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, строки повернення кредиту та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" на усій території України встановлено з 12.03.2020 карантин, суд дійшов висновку, що починаючи з 12.03.2020 позичальника звільнено від обов`язку сплати пені за прострочення повернення тіла кредиту та процентів.

Отже, зважаючи на викладені приписи чинного законодавства, які обмежують період нарахування штрафних санкцій, в тому числі пені, що підлягає стягненню із суб`єкта господарювання у зв`язку з порушенням ним господарського зобов`язання в період карантину, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача у частині стягнення з відповідача пені у розмірі 2 621,99 грн, нарахованої за період з 11.09.2020 по 10.03.2021 задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 1 466,95 грн., то суд наголошує, що умови Заяви-договору не містять положень щодо можливості Банку нараховувати Позичальнику штраф за порушення виконання останнім грошових зобов`язань за Кредитним договором.

Також, суд зазначає, що в обґрунтування нарахування штрафу позивачем не вказано, за яке саме зобов`язання, що виконано неналежним чином, нараховано даний штраф у вищезазначеному розмірі.

Як зазначалось вище, Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, зокрема, нарахування штрафу.

Оскільки, відповідачем Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" не підписані, тому у позивача відсутні підстави для нарахування штрафу відповідачу на підставі цих Правил.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з підстав наведених вище.

Щодо інших доводів сторін, суд зважає на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта долучених до матеріалів справи доказів та наданих сторонами пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Згідно з п.2 ч. 1ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 145,16 грн.

В заяві б/н від 09.07.2021, що подана до суду 30.09.2021, представник відповідача повідомив про бажання стягнути витрати пов`язані з правовою допомогою. Докази на підтвердження понесення таких витрат будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 221 ГПК України суд дійшов висновку про призначення судового засідання для вирішення питання про вказані судові витрати відповідача на 12.11.2021, встановивши йому строк для подання до суду доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу п`ять днів з дня складання повного тексту рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного малого підприємства «Вінницький науково-виробничий центр систем і засобів зв`язку» (вул. Космонавтів, буд. 14, кв. 85, м. Вінниця, 21021; ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (вул. С. Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032; ) 53 890 грн. 00 коп. - заборгованості по тілу кредиту; 22 453 грн. 42 коп. - заборгованості за комісіями; 0 грн. 10 коп. - заборгованості по відсоткам та 1 145 грн. 16 коп. - витрат на сплату судового збору.

В решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 221 ГПК України для вирішення питань про судові витрати на професійну правничу допомогу призначити судове засідання на 12.11.2021 об 11:00 год.

Для подання суду доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу встановити відповідачу строк п`ять днів з дня складання повного тексту рішення . Зобов`язати відповідача у цей же строк надіслати належним чином завірені копії вказаних доказів позивачу.

Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відомі суду адреси електронної пошти: позивачу - ; представнику відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно - західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 05 листопада 2021 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. С. Петлюри, б. 30, м. Київ, 01032)

3 - відповідачу (вул. Космонавтів, буд. 14, кв. 85, м. Вінниця, Вінницька область, 21021)