ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року

м. Черкаси справа № 925/858/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Довганя К.І., розглянувши в порядку письмового провадження справу №925/858/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Каштан Плюс» до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про стягнення 59992, 76 грн.

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Каштан Плюс» звернулося до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради 59992,76 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору поставки товару №27 від 05.10.2020 з яких: 26572,14 грн. пеня, 27544,44 грн. інфляційні та 5876,18 грн. 3%; річні.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач своїх зобов`язань по вказаному Договору належним чином не виконав. В подальшому рішенням Господарського суду Черкаської області від 04 березня 2021 року по справі №925/54/21 позов про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів задоволено повністю. Рішення набрало законної сили 04.06.2021 року і станом на 24.06.2021 виконане повністю.

Позивач за порушення порядку та строків оплати вартості товару за договором вважає, що за період з 16.01.2021 по 23.06.2021 включно з відповідача необхідно стягнути штрафні санкції.

Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

22.07.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому він заперечував проти заявлених позивачем вимог і просив суд у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що затримка у оплаті за договором виникла не з вини відповідача, а у зв`язку з діями органу Державного казначейства.

Крім того, відповідач просить відмовити у задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу оскільки до позовної заяви позивач додав лише Договір про надання правничої допомоги №05/01/21 від 05.01.2021 без детального опису робіт (наданих послуг).

Суд, оцінивши наявні у справі докази встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Каштан-Плюс» (надалі «Постачальник» та/або «Позивач») та Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (надалі - «Замовник» та/або «Відповідач») уклали Договір поставки товару №27 від (надалі - «Договір») та визначили строк дії Договору - до 31.12.2021 року (п. 10.2 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 10.12.2020 року).

Відповідно до п 1.1 Договору, Постачальник взяв на себе зобов`язання поставити, а Замовник в порядку і на умовах, визначених Договором, взяв на себе зобов`язання прийняти й оплатити Постачальнику м`ясо (яловичина в/к, без кістки, свинина без кості, кури І гатунку, філе куряче, печінка ялова, язик) за ДК 021:2015 -15110000-2 - М`ясо (надалі - Товар).

Відповідно до п. 4.1 Договору, остаточний розрахунок за Товар Замовник зобов`язаний здійснити шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на умовах відстрочки платежу до 10 (десяти) банківських днів з моменту поставки Товару на умовах розділу 5 Договору.

Згідно п. 5.2 Договору, дата поставки Товару є дата підписання Замовником (або уповноваженим представником Замовника, відповідно до п. 5.5 Договору) накладної (накладних) у місці поставки Товару, вказаному у п. 5.1 Договору.

Пунктом 6.1 Договору Замовник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі оплатити Постачальнику поставлений Товар.

На підставі Договору, з 09.12.2020 року по 28.12.2020 року Постачальником поставлений Товар на загальну суму 449 644,50 грн. з ПДВ, що підтверджується підписаними Сторонами накладними.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 04 березня 2021 року по справі №925/54/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Каштан Плюс» до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про стягнення боргу за договором поставки товару №27 від 05 жовтня 2020 року позов задоволено повністю та стягнуто з Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради 449644,50 грн. основого боргу, 2083,53 грн. пені, 520,88 грн. 3% річних та 26783,73 грн. судових витрат. Рішення набрало законної сили 04 червня 2021 року.

Станом на 24 червня 2021 року, Рішення суду по справі №925/54/21 виконано повністю, стягнуто з Відповідача суму основного боргу за Договором у розмірі 449644 грн. 50 коп., пеню у розмірі 2083 грн. 53 коп., 520 грн. 88 коп. 3 % річних, 26783 грн. 73 коп. судових витрат, що підтверджується платіжними дорученнями №1 від 24.06.2021 року на суму 214 697,52 грн., №2 від 24.06.2021 року на суму 1080,01 грн.,№3 від 24.06.2021 року на суму 232588,98 грн., №4 від 24.06.2021 року на суму 2083,53 грн., №5 від 24.06.2021 року на суму 520,88 грн., №6 від 24.06.2021 року на суму 26783,73 грн.

Позивач на підставі п. 7.2 Договору, ч. 2 ст. 645 ЦК України, за порушення порядку та строків оплати вартості Товару за Договором, за період з 16.01.2021 року по 23.06.2021 року включно, нарахував Відповідачу штрафні санкції, а саме: 26572,14 грн. пені, 27544,44 грн. інфляційних та 5876,18 грн. 3%; річних.

Відповідно до ст. 566 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного Кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до положень ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Ст.627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст.629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до договору.

Згідно з положеннями ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписом статті 86 цього кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, а також пені за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування збитків, підтвердженого судовим рішенням.

Відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вищевказаним рішенням Господарського суду від 04 березня 2021 року.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно із ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Суд враховує, що інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Суд вважає, що права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних за неналежне виконання судового рішення, є законним та узгоджується з зазначеними вище нормами матеріального права.

Суд вважає, що здійснений позивачем розрахунок пені, 3% річних та втрат внаслідок інфляції відповідно до положень ст.. 549 та ч.2 ст.625 ЦК України є вірним і обґрунтованим, і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на оплату судового збору.

Крім того, позивач в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 10000,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу та з клопотанням від 01.09.2021 подав суду докази понесених витрат.

В якості доказів понесених витрат позивач надав суду:

- договір про надання правової допомоги №05/01/21 від 05.01.2021;

- додаткову угоду №10 до договору про надання правової допомоги №05/01/21 від 27.06.2021;

- акт приймання передачі надання послуг №29 від 30.08.2021;

- детальний опис робіт (наданих послуг) від 01.09.2021 на загальну суму 10000,00 грн;

- платіжне доручення від 30.08.2021 № 1171 на суму 10000,00 грн.

Частиною 1 статті ст. 16 ГПК України, встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з ч. 2 названої статті, представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 ГПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 п. 1).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Суд, враховуючи вище викладене, приходить до висновку, що заявлена вимога позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, ст.ст.233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (вул. Гоголя, 251, м. Черкаси, 18000, код 36299692) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан - Плюс" (вул. Благовісна, 174, м. Черкаси, 18002, код 30955757 - 26572,14 грн. (двадцять шість тисяч п`ятсот сімдесят дві гривні чотирнадцять копійок) пені, 5876,18 (п`ять тисяч вісімсот сімдесят шість гривень вісімнадцять копійок) 3% річних, 27544,44 грн. (двадцять сім тисяч п`ятсот сорок чотири гривні сорок чотири копійки) інфляційних, 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) витрат на оплату судового збору та 10000,00 грн. (десять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 03.11.2021.

Суддя К.І. Довгань