УХВАЛА

м. Київ

01.11.2021Справа № 910/12547/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020" про забезпечення позову

у справі №910/12547/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020"

до 1) Міністерства юстиції України

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІПЕК"

про визнання протиправним та скасування наказу

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІПЕК" (далі - відповідач-2) про визнання протиправним та скасування наказу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Колегії Міністерства юстиції України, оформленим наказом №4236/5 від 07.12.2020 про часткове задоволення скарги віповідача-2 скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.11.2017 №38329866, від 21.12.2017 №338883986, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною, однак зазначений наказ прийнято відповідачем-1 з порушенням норм закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", внаслідок чого порушено права позивача як власника відсотків незакінченого об`єкту будівництва, розташованого по вул. Богдана Хмельницького 58 в місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

28.10.2021 до відділу діловодства суду представником позивача подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони до набрання законної сили рішенням у справі Товариству з обмеженою відповідальністю "ГІПЕК" та будь-яким іншим особам здійснювати будівельні роботи на об`єкті капітального будівництва - незавершеному будівництвом багатоповерховому будинку №58 по вул. Богдана Хмельницького в м. Києві на земельній ділянці площею 0,5026 га, кадастровий номер :88:199:0001.

Подана заява обґрунтована тим, що позивач є власником 99 відсотків незакінченого об`єктом будівництва (реєстраційний номер нерухомого майна №391), розташованого по вулиці Богдана Хмельницького, 58, в місті Києві, однак внаслідок задоволення скарги відповідача-2 відповідачем-1 було видано наказ №4236/5 від 07.12.2020, яким скасовані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.11.2017 №38329866 від 21.12.2017 №338883986, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною. При цьому, оскільки на земельну ділянку видано містобудівні умови, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІПЕК" оформило право користування земельною ділянкою площею 0,5026 га кадастровий номер :88:199:0001 за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького буд. 58, може отримати дозвіл на початок будівельних робіт та здійснити будівельні роботи.

Відтак здійснення будівельних робіт з продовження будівництва об`єкту нерухомого майна, власником якого є позивач, призведе до необхідності нових звернень до суду Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020".

Відповідно до частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Разом з тим, відповідно до частин 3 та 4 статті 140 Господарського процесуального кодексу України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020" заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд не вбачає підстав для її задоволення, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за своєю правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України.

Згідно з положеннями цієї статті господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову, виходячи з положень статей 136, 137 ГПК України, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачеві або іншим особам здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

При цьому, якщо особа звернулася до суду з вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового виконання, а тому в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 у справі №917/258/19, від 22.07.2019 у справі №914/120/19, від 27.05.2019 у справі №923/65/19, від 26.10.2020 у справі №907/477/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20 та від 29.06.2021 у справі №916/3710/20, від 03.10.2018 у справі №826/5233/18.

За змістом статей 136, 137 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

При цьому, суд зауважує, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Як вже зазначалося, в якості підстав можливості забезпечення позову, заявник покладає твердження про те, що здійснення будівельних робіт з продовження будівництва об`єкту нерухомого майна, розташованого по вулиці Богдана Хмельницького, 58, в місті Києві (реєстраційний номер нерухомого майна №391) та належного позивачу на праві власності, призведе до необхідності нових звернень до суду Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020".

В той же час, позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідачем-2 на даний час вчиняються якісь дії щодо продовження будівництва вказаного об`єкту незавершеного будівництва.

При цьому, сама лише наявність виданих містобудівних умов та дозволу на виконання будівельних робіт не свідчить про вчинення відповідачем будь-яких реальних дій, пов`язаних із здійсненням будівництва, та не є обґрунтованою підставою для необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову, що у зворотньому випадку призведе до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на вищевикладене та зміст заяви в сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки необхідність у застосуванні судом таких заходів не обґрунтована і документально не підтверджена, в тому числі, що на момент розгляду справи відповідачами вчиняються дії із здійснення будівництва об`єкта за №391.

Разом з цим, суд встановив, що заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник за поданою заявою, не є адекватними заявленому способу захисту (визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України).

Так, як вже зазначалося, суд вирішує питання щодо визначення можливих наслідків невжиття заходів забезпечення у формі істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача (необхідна умова для застосування заходів забезпечення позову), виключно в межах заявлених позовних вимог, тобто в межах способу захисту (предмета позову), з яким позивач звернувся до суду, з огляду на приписи статті 5 та частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України.

Тоді як, зважаючи на предмет позову, з яким звернувся позивач до суду, вказані заявником заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими вимогами в цій справі і не зможуть забезпечити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача в контексті заявленого способу захисту.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

За таких обставин, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 149, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020" про вжиття заходів забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА