Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,
за участю секретаря судового засідання: Вегери А.В.
розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом ОСОБА_1
до 1. ОСОБА_2
2. Міністерства юстиції України
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт"
про - визнання загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос стандарт", які відбулися 07.05.2018 року, - правомочними;
- визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України № 1925/5 від 21.06.2018 року;
- зобов`язання Міністерства юстиції України внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт",
За участю представників сторін:
від позивача: Браніцький О.М. за ордером від 22.12.2020 року серії КС № 836122;
від відповідача-1: Пєвцова О.П. за ордером від 23.02.2021 року серії КВ № 831404;
від відповідача-2: Немирівська А.Г. (згідно з витягом з ЄДРПОУ);
від відповідача-3: не з`явився.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1), Міністерства юстиції України (далі - відповідач-2) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт" (далі - відповідач-3) про:
- визнання загальних зборів відповідача-3, які відбулися 07.05.2018 року, - правомочними;
- визнання протиправним та скасування Наказу відповідача-2 № 1925/5 від 21.06.2018 року;
- зобов`язання відповідача-2 внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відповідача-3, у зв`язку із скасуванням Наказу Міністерства юстиції України № 1925/5 від 21.06.2018 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 07.05.2018 року відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт", участь у яких приймав позивач (з розміром частки 0,01 % від загальної кількості голосів) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Бенфолд" (з розміром частки 99,99 % від загальної кількості голосів), від імені якого діяв його директор - ОСОБА_1 . За результатами означених загальних зборів учасників відповідача-3 були прийняті рішення, зокрема, про припинення повноважень ОСОБА_2 та звільнення останнього з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт" з 07.05.2018 року, обрання на посаду директора відповідача-3 ОСОБА_3 , затвердження умов та укладення з ним контракту на 3 роки, а також призначення його на вказану посаду з 08.05.2018 року, та зміну особи, яка має право вчиняти дії від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт" без довіреності з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 і уповноваження останнього на виконання дій, необхідних для реєстрації змін про керівника відповідача-3.
На підставі прийнятих рішень, оформлених протоколом загальних зборів учасників № 1 від 07.05.2018 року, були проведені наступні реєстраційні дії щодо відповідача-3:
У той же час, за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 та на підставі висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 14.06.2018 року Міністерством юстиції України було прийнято наказ № 1925/5 від 21.06.2018 року, яким скасовано вищенаведені реєстраційні дії щодо відповідача-3.
Оскільки загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт", що відбулися 07.05.2018 року, були правомочними, а означений наказ відповідача-2, на думку ОСОБА_1 , прийнято з порушенням процедури розгляду поданої ОСОБА_2 скарги, позивач просив суд задовольнити поданий позов.
Крім того, у поданому позові ОСОБА_1 просив суд покласти на відповідачів судові витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги, попередній (орієнтовний) розмір яких склав 50 000,00 грн.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.09.2020 року відповідно до частини 6 статті 176 Господарського процесуального кодексу України Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зобов`язано надати інформацію про місце проживання (перебування) відповідача-1 - фізичної особи ОСОБА_2 .
Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.
22.09.2020 року на електронну адресу господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про усунення недоліків.
Крім того, у листопаді 2020 року від Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради надійшла інформація щодо місця проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 .
16.12.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив ОСОБА_2 від 10.12.2020 року на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача.
29.12.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Міністерства юстиції України на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог позивача.
04.01.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив ОСОБА_2 від 10.12.2020 року на позовну заяву.
Разом із тим, підготовче засідання у вказаній справі, призначене на 27.01.2021 року, не відбулося.
Слід зазначити, що 01.02.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача-1 від 26.01.2021 року на відповідь на відзив.
15.02.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача на відзив Міністерства юстиції України на позовну заяву.
У судових засіданнях 23.03.2021 року та 06.04.2021 року оголошувалися перерви відповідно до 06.04.2021 року та 20.04.2021 року.
Слід зазначити, що у судовому засіданні 06.04.2021 року представником позивача заявлено про намір подати докази щодо розміру судових витрат після ухвалення рішення у справі відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Рішенням господарського суду міста Києва від 20.04.2021 року в даній справі вимоги позивача, пред`явлені до Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт", задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1925/5 від 21.06.2018 року "Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", а також зобов`язано відповідача-2 внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт", у зв`язку із скасуванням наказу Міністерства юстиції України № 1925/5 від 21.06.2018 року "Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Разом із тим, у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання правомочними загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос стандарт", які відбулися 07.05.2018 року, а також вимог позову, пред`явлених до ОСОБА_2 , відмовлено. Стягнуто з Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт" на користь позивача по 2 102,00 грн. судового збору.

Крім того, означеним рішенням призначено судове засідання для вирішення питання про витрати позивача на правничу допомогу на 12.05.2021 року та зобов`язано останнього протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати докази понесення заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

26.04.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва у встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строк надійшла заява позивача про стягнення витрат на правову допомогу, в якій ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачів на його користь 60 000,00 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги в даній справі. До означеної заяви позивачем долучено копію підписаного 23.04.2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро "Наталії Василенко" акту № 01 про надання правової допомоги до Договору про надання професійної правничої допомоги № 01-0709/2020 від 07.09.2020 року, в якому сторони означеного правочину виклали детальний опис наданої професійної правничої допомоги із зазначенням найменування видів правничої допомоги та орієнтовного часу, витраченого адвокатом на їх надання, а також погодили загальну вартість означених послуг в загальному розмірі 60 000,00 грн.

До початку призначеного судового засідання 12.05.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт" від 12.05.2021 року проти заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу, в яких відповідач-3 зазначив про відсутність правових підстав для покладення на нього понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в цій справі. Крім того, у наведених запереченнях Товариство з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт" просило суд відкласти розгляд поданої позивачем заяви про розподіл судових витрат на іншу дату.

У судовому засіданні 12.05.2021 року, з урахуванням клопотання відповідача-3, оголошувалася перерва до 28.05.2021 року.

25.05.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва Міністерством юстиції України подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2021 року в цій справі, у зв`язку з чим супровідним листом № 910/13980/20/4397/2021 матеріали справи № 910/13980/20 направлено на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Разом із тим, ухвалою господарського суду міста Києва від 27.05.2021 року провадження за заявою ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат у справі № 910/13980/20 зупинено до розгляду Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Міністерства юстиції України на рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2021 року в справі № 910/13980/20 та до повернення матеріалів даної справи до господарського суду міста Києва.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2021 року в справі № 910/13980/20 залишено без задоволення; апеляційну скаргу Міністерства юстиції України та заяву ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2021 року в справі № 910/13980/20 залишено без задоволення, змінено мотивувальну частину рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2021 року в справі № 910/13980/20 та викладено її в редакції означеної постанови. Водночас резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2021 року в справі № 910/13980/20 залишено без змін.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою господарського суду міста Києва від 12.10.2021 року провадження за заявою ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат у справі № 910/13980/20 поновлено та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 02.11.2021 року.

01.11.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення Міністерства юстиції України на заяву про стягнення витрат на правову допомогу, в яких відповідач-2 просив суд відмовити позивачу в заяві про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 60 000,00 грн. з Міністерства юстиції України з огляду на невідповідність означеного розміру судових витрат критеріям пропорційності та розумності.

У судовому засіданні 02.11.2021 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у заяві про стягнення витрат на правову допомогу, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача-1 просив суд не покладати на ОСОБА_2 понесені позивачем у даній справі судові витрати, враховуючи відмову рішенням господарського суду міста Києва від 20.04.2021 року в даній справі в задоволенні вимог позивача, пред`явлених до відповідача-1.

Представник Міністерства юстиції України заперечив проти задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу в справі № 910/13980/20.

Відповідач-3 про дату, час і місце розгляду заяви про стягнення витрат на правничу правову допомогу у справі № 910/13980/20 був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 02.11.2021 року не забезпечив.

Розглянувши у судовому засіданні 02.11.2021 року заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу в справі № 910/13980/20, а також заслухавши пояснення представників позивача, ОСОБА_2 та Міністерства юстиції України, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі та в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України.

Як було зазначено вище, згідно із попереднім розрахунком судових витрат, наведеним у позовній заяві, орієнтовний розмір витрат позивача на правову допомогу в даній справі склав 50 000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано, зокрема, копію договору про надання професійної правничої допомоги від 07.09.2020 року № 01-0709/2020 (далі - Договір), укладеного між ОСОБА_1 (клієнт) та Адвокатським бюро "Наталії Василенко" (Бюро).

За умовами пункту 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Бюро зобов`язується здійснювати захист прав та інтересів клієнта (в тому числі, але не обмежуючись, у кримінальних провадженнях, цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення), а також представництво, зокрема, в усіх судах України, та надавати інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а клієнт зобов`язується сприяти наданню правової допомоги, сплатити гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.

Відповідно до пункту 1.3 Договору на підтвердження факту надання Бюро клієнту правової допомоги відповідно до умов цього Договору складається акт про надання правової допомоги шляхом його двостороннього підписання.

Правову допомогу за цим Договором надає адвокат Василенко Наталія Станіславівна (пункт 1.4 Договору).

За умовами пунктів 2.6, 2.7 Договору, якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним в Україні законодавством, зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Зміни у цей Договір набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному в Україні законодавстві.

Пунктами 5.1, 5.2 Договору передбачено, що за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнт сплачує Бюро гонорар.

Розмір гонорару та порядок його сплати узгоджується між сторонами за надання конкретної правової допомоги в окремих додаткових угодах до Договору, які стають його невід`ємною частиною. При встановленні розміру гонорару враховуватимуться складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім того, позивачем надано копію додаткової угоди від 07.09.2020 року № 01 до Договору (далі - Додаткова угода), у пункті 1.1 якої ОСОБА_1 та Адвокатське бюро "Наталії Василенко" погодили, що Бюро надає клієнту правову допомогу в спорі з ОСОБА_2 , Міністерством юстиції України, Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт" щодо визнання загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт", які відбулися 07.05.2018 року, - правомочними, а також щодо визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України від 21.06.2018 року № 1925/5, зобов`язання Міністерства юстиції України внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт", у зв`язку із скасуванням Наказу Міністерства юстиції України № 1925/5 від 21.06.2018 року.

За умовами пункту 1.2 Додаткової угоди правова допомога надаватиметься в суді першої інстанції згідно з визначеною підсудністю, що включає, зокрема, але не виключно: аналіз наданих клієнтом документів, збір доказів, підготовку і подання до суду позовної заяви, підготовку необхідних процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи, участь у судових засіданнях у суді першої інстанції, вчинення інших дій, необхідних для надання клієнту правової допомоги, у межах повноважень, визначених пунктом 3.1 Договору.

Згідно з пунктом 1.3 Додаткової угоди розмір винагороди Бюро за надання правової допомоги, обсяг якої визначено у пункті 1.1 цієї Додаткової угоди до Договору, становить грошову суму в національній валюті України (гривні) у розмірі 50 000,00 грн.

Клієнт сплачує винагороду Бюро, передбачену у пункті 3 цієї Додаткової угоди, протягом 5 (п`ять) банківських днів з моменту отримання рахунку Бюро (пункт 1.4 Додаткової угоди).

Крім того, у матеріалах справи наявні копії ордеру від 14.09.2020 року серії КС № 748259 на надання адвокатом Василенко Наталією Станіславівною правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , а також свідоцтва від 27.12.2019 року серії КС № 8632/10 про право на заняття Василенко Наталією Станіславівною адвокатською діяльністю.

Судом враховано, що витрати на професійну правничу допомогу, наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Разом із тим, у заяві про стягнення витрат на правову допомогу ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачів на його користь 60 000,00 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги в даній справі.

На підтвердження означеного розміру адвокатських витрат позивачем до наведеної заяви долучено копію підписаного 23.04.2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро "Наталії Василенко" акту № 01 про надання правової допомоги до Договору про надання професійної правничої допомоги № 01-0709/2020 від 07.09.2020 року (далі - Акт), за змістом якого Бюро надало клієнту професійну правничу допомогу у справі № 910/13980/20 у спорі з ОСОБА_2 , Міністерством юстиції України, Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт" щодо визнання загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт", які відбулися 07.05.2018 року, - правомочними, а також щодо визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України від 21.06.2018 року № 1925/5, зобов`язання Міністерства юстиції України внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт", у зв`язку із скасуванням Наказу Міністерства юстиції України № 1925/5 від 21.06.2018 року.

Одночасно у зазначеному Акті викладено детальний опис наданих адвокатом послуг, а також вказано про витрачений адвокатом час на надання окремого виду допомоги в годинах (усього - 20 годин).

Згідно з пунктом 1.3 Акту сторони при встановленні розміру гонорару врахували складність справи , кваліфікацію і досвід адвоката/адвокатів, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, та погодили розмір погодинної ставки адвоката/адвокатів за надання будь-яких видів професійної правничої допомоги - 3 000 ,00 грн.

У пункту 1.4 Акту сторони Договору погодили, що обсяг професійної правничої допомоги, наданий Бюро та отриманий клієнтом згідно з пунктом 1.2 даного Акту в грошовому виразі становить 60 000,00 грн. (20 годин * 3 000,00 грн. = 60 000,00 грн.).

За умовами пункту 1.5 Акту клієнт підтверджує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для клієнта, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони.

У той же час суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для здійснення розподілу витрат на оплату професійної правничої допомоги в цій справі в сумі, вказаній в Акті від 23.04.2021 року № 01, тобто в розмірі 60 000,00 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Статтею 632 Цивільного кодексу України унормовано поняття ціни договору. Так, за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Правовий аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права. Ціна в договорі про надання правової допомоги є істотною умовою, встановлюється за домовленістю сторін шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення.

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Верховного Суду від 21.03.2019 року в справі № 914/359/18, від 06.03.2019 року в справі № 922/1163/18 та інших.

Враховуючи встановлений у Договорі та Додатковій угоді до нього і погоджений сторонами Договору фіксований розмір адвокатського гонорару - 50 000,00 грн., а також зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів укладення між сторонами в установленому законом порядку інших додаткових угод до цього правочину, крім додаткової угоди від 07.09.2020 року № 01, якими б змінювалися істотні умови Договору щодо його ціни та порядку обчислення адвокатського гонорару (у тому числі зміни фіксованого розміру плати на погодинну ставку), суд дійшов висновку про те, що для цілей розподілу понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги у цій справі слід виходити з їх розміру, що становить 50 000,00 грн., передбаченого саме в Договорі, а не в Акті, який за своєю правовою природою є лише документом, що фіксує факт передачі позивачу відповідних послуг. Відтак, підстави для розподілу між сторонами та стягнення з відповідачів заявлених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 10 000 00 грн. - відсутні.

Частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд має право за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але лише у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, яка, зокрема встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справ. При цьому, для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (пункт 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23.06.1993 року).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

Водночас, беручи до уваги принцип змагальності, який знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами.

Як було зазначено вище, 01.11.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення Міністерства юстиції України на заяву про стягнення витрат на правову допомогу, в яких відповідач-2 просив суд відмовити позивачу в заяві про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 60 000,00 грн. з Міністерства юстиції України з огляду на невідповідність означеного розміру судових витрат критеріям пропорційності та розумності.

Однак, відповідачем-2 у встановленому законом порядку не було доведено суду, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не мають характеру необхідності, що їх розмір є нерозумним та невиправданим. Крім того, Міністерством юстиції України не доведено перед судом, що заявлений позивачем розмір таких витрат є необґрунтовано високим та не відповідає існуючим ринковим цінам на аналогічні послуги.

Також відповідачем-2 не надано й доказів на підтвердження порушення критерію реальності наданих позивачу послуг професійної правничої допомоги, їх неспівмірності з обсягом проведених адвокатом робіт. Суд констатує, що викладені відповідачем-2 заперечення проти стягнення з нього усієї заявленої позивачем суми витрат на оплату послуг адвоката зводяться до загальних фраз та не містять конкретних та обґрунтованих посилань на наявність підстав для такої відмови, а також доказів на підтвердження наявності таких підстав.

Заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт" проти заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу, викладені у заяві від 12.05.2021 року, які зводяться до відсутності правових підстав для покладення на нього понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в цій справі, визнаються судом необґрунтованими, оскільки рішенням господарського суду міста Києва від 20.04.2021 року в даній справі (резолютивна частина якого залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 року) ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні вимог, пред`явлених лише до ОСОБА_2 , тоді як вимоги позивача, пред`явлені до Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт", задоволено частково.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката, відповідачами надано не було.

У той же час із доданих до матеріалів справи документів вбачається, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн. є підтвердженими.

Відтак, відповідачами не доведено суду належними та допустимим доказами тих обставин, які свідчать про необґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми витрат на оплату послуг адвоката (у розмірі 50 000,00 грн., встановленому умовами Договору та Додаткової угоди) чи про наявність підстав для зменшення розміру таких адвокатських витрат, та які безпосередньо вказані у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес до справи).

Згідно з частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що відповідачами не доведено суду належними та допустимим доказами тих обставин, які свідчать про необґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 50 000,00 грн. чи про наявність підстав для зменшення розміру таких адвокатських витрат, зважаючи на те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн. є підтвердженими, враховуючи часткове задоволення рішенням господарського суду міста Києва від 20.04.2021 року в справі № 910/13980/20 позовних вимог ОСОБА_1 , пред`явлених до Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт", суд дійшов висновку про те, що обов`язок з відшкодування заявлених позивачем витрат у розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог, покладається на відповідача-2 та відповідача-3 у рівних частинах.

Керуючись статтями 123, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу у справі № 910/13980/20 задовольнити частково.

2. Стягнути з Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 16 666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 66 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос Стандарт" (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Космічна, будинок 9Б, офіс 601; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 16 666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 66 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

4. Видати накази після набрання додатковим рішенням законної сили.

5. У задоволенні решти заяви про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 03.11.2021 року

Суддя В.С. Ломака