ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2021 Справа № 917/338/20

Суддя Мацко О.С., розглянувши матеріали справи № 917/338/20

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка», 38030, Полтавська обл., Шишацький р-н, с. Яреськи, вул. Козацький шлях, 29,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Астарта-Київ», 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 58,

про визнання рішення недійсним, визначення розміру належної виплати при виході зі складу учасників товариства та стягнення 16 549 000,00 грн.

Секретар судового засідання Токар А.В.

Представники: згідно протоколу судового засідання.

Суть спору:

25.02.2020 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» про:

1) визнання недійсним протоколу № 05/04/2018 Позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» від 04-11 травня 2018 року в частині визначення суми вартості виплати належної ОСОБА_1 частки;

2) визначення розміру належної ОСОБА_1 виплати при виході зі складу учасників (бенефіціарів) ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в сумі 39 000 000,00 грн., яка складається з вартості частки у розмірі 1% корпоративних прав ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», що належала громадянину ОСОБА_1 , та суми упущеної вигоди власника корпоративних прав (від недоотриманих дивідендів) в розмірі 11 062 658,00 грн.;

3) стягнення з ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» на користь ОСОБА_1 16 549 000,00 грн.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 було заявлено клопотання про витребування доказів, згідно з яким він просить витребувати у відповідача наступні документи:

1) Протокол №05/04/2018 від 04-11 травня 2018 року позачергових Загальних зборів учасників ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка";

2) Статут ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка", затверджений Протоколом Загальних зборів учасників №05/18/2016 від 18.05.16, який діяв на момент спірних відносин;

3) Службову записку адресовану Генеральному директору ТОВ "Фірма "Астарта-Київ" ОСОБА_2 від фінансового директора В.А. Гладких на фірмовому бланку "Астарта - Київ агропромхолдинг", копія якої надана в додатках до позовної заяви;

4) Протокол Загальних зборів учасників ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" №07/12/2017 від 12.07.2017р.;

5) Інші протоколи, якими надавалась Безповоротна фінансова допомога ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" її бенефіціару ТОВ "Фірма "Астарта -Київ" за 2015-2018 роки;

6) Журнал реєстрації протоколів Загальних зборів учасників ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" - з метою перевірки реальної кількості протоколів якими надавалась Безповоротна фінансова допомога ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" її бенефіціару ТОВ "Фірма "Астарта- Київ" за 2015-2018 роки;

7) Баланс ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (звіт про фінансовий стан) форма №1 за 2015-2018 роки;

8) Звіт про фінансові результати ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (форма №2) за 2015-2018 роки.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.03.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

30.03.2020 року було подано до суду заяву № 68-юр від 27.03.2020 р. (вх. № 3567 від 30.03.2020 р.) про застосування позовної давності до позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним протоколу № 05/04/2018 Позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» від 04-11 травня 2018 року в частині визначення суми вартості виплати належної ОСОБА_1 частки.

10.06.2020 р. на адресу суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, згідно якої він просить розглядати п. 1 позовних вимог в редакції: "визнання недійсним рішення №05/04/2018... (далі по тексту - без змін)". Вказана заява судом прийнята до розгляду.

24.06.2020 р. від позивача надійшло заперечення на заяву ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» № 68-юр від 27.03.2020 р. (вх. № 3567 від 30.03.2020 р.) про застосування позовної давності.

09.07.2020 року від відповідача на адресу суду надійшла заява б/н від 09.07.2020 р. (вх. № 7236 від 09.07.2020 р.) про застосування позовної давності до позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» невиплачених дивідендів в сумі 9 123 526,00 грн. Позивач проти зазначеної заяви заперечував з підстав, викладених у відповіді, б/н від 09.09.2020 р. (вх. № 9754 від 09.09.2020 р.).

09.07.2020 р. позивачем також було подано до суду клопотання б/н від 08.07.2020 р. (вх. № 7239 від 09.07.2020 р., том 3) про призначення судово-економічної експертизи.

Протокольною ухвалою суду від 10.09.2020 р. суд частково задовольнив клопотання позивача про витребування доказів, зобов`язавши відповідача надати до суду оригінали чи належним чином завірені копії наступних документів:

- Протокол №05/04/2018 від 04-11 травня 2018 року позачергових Загальних зборів учасників ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка";

- Протокол Загальних зборів учасників ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" №07/12/2017 від 12.07.2017р.;

- Протоколи, якими надавалась Безповоротна фінансова допомога ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" її бенефіціару ТОВ "Фірма "Астарта -Київ" за 2015-2018 роки;

- Журнал реєстрації протоколів Загальних зборів учасників ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" - з метою перевірки реальної кількості протоколів якими надавалась Безповоротна фінансова допомога ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" її бенефіціару ТОВ "Фірма "Астарта- Київ" за 2015-2018 роки;

- Баланс ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (звіт про фінансовий стан) форма №1 за 2015-2018 роки;

- Звіт про фінансові результати ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (форма №2) за 2015-2018 роки.

Крім того, ухвалою суду від 01.10.2020 року було відмовлено відповідачу у роз"ясненні судового рішення (ухвали) та призначено у справі судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання:

- яка вартість частки у розмірі 1% корпоративних прав ТОВ «Агрофірма ім. Довженка», що належала позивачу - ОСОБА_1 на момент виходу зі складу засновників ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» - 01.02.2018р., а також вартість частини прибутку, що підлягала виплаті ОСОБА_1 у зв`язку з виходом з числа засновників товариства 01.02.2018р.?

- які суми безповоротної фінансової допомоги надавалися ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» своїм засновникам (бенефіціарам) за період з 01.02.2015р. до 01.02.2018р.

Також вказаною ухвалою проведення експертизи доручено Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса», направлено експертній установі матеріали справи та зупинено провадження у справі до закінчення експертизи та надання суду висновку експерта.

Крім того, 01.10.2020 р. судом було залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ Фірма "Астарта-Київ".

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2020р. вказану ухвалу залишено без змін.

Ухвалою від 15.02.2021 року суд задовольнив клопотання експерта про надання додаткових доказів та витребував від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» оригінали чи належним чином засвідчені копії наступних документів:

- фінансової звітності ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» станом на 01.02.2018 р.;

- регістрів бухгалтерського обліку ТОВ «Агрофірма ім. Довженка», де відображено надання безповоротної фінансової допомоги своїм засновникам (бенефіціарам) за період з 01.02.2015 р. до 01.02.2018 р.;

- інших документів, що мають значення для вирішення експертного завдання.

Крім того, за ухвалами від 02.03.2021 р. та 18.03.2021 р. було продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» строк на виконання вимог ухвали від 15.02.2021р. на 7 та 10 робочих днів відповідно. Відповідачем вимоги ухвали було виконано не в повному обсязі. Так, згідно письмових пояснень (а.с.306, том 3), оскільки фінансова звітність складається за певні звітні періоди, надати її станомна 01.02.2018р. неможливо, тому вона була надана на найближчу можливу дату. Повідомляючи про неможливість надання документів у підтвердження надання безповоротної фінансової допомоги бенефіціарам, відповідач послався на те, що 27.06.2017р. його комп"ютери, системи та бази бухгалтерського обліку зазнали кібератаки вірусу-шифрувальника, внаслідок чого відбулося пошкодження та часткове знищення даних, в т.ч. в базах даниї бухгалтерського обліку, про що було подано заяву до правоохоронних органів, підписану особисто ОСОБА_1 , який на той час займав посаду директора товариства (а.с.315, том 6). Відтак, суду було надано тільки докази облікування операції з надання безповоротно фінансової допомоги ТОВ Фірма "Астарта-Київ" в розмірі 500 000,00 грн. (регістр по рахунку за січень 2018р.). Усі подані відповідачем документи судом були невідкладно скеровані експерту.

14.06.2021 року від експертної установи до суду надійшли матеріали господарської справи № 917/338/20 та висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № 17804.

06.07.2021 р. судом поновлено провадження у справі.

14.09.2021 р. від позивача надійшли клопотання про долучення до справи додаткових доказів та про витребування доказів, згідно якого останній просив в порядку ст.81 ГПК України витребувати у Головного управління статистики у Полтавській області документи, які подавалися Відповідачем ТОВ "АФ "ім. Довженка", за період 2015 - 2018 років, а саме:

1. Баланс (Звіт про фінансові результати (форма 1);

2. Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) (форма 2);

3. Звіт про рух грошових коштів (форма 3);

4. Звіт про власний капітал (форма 4).

Відповідач проти задоволення клопотання заперечував з мотивів, викладених у запереченні проти клопотання (вх.10347 від 16.09.21р.).

За мотивами ухвали суду від 16.09.2021 р. відмовлено у задоволенні вказаного клопотання ОСОБА_1 .

Також 16.09.2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

04.10.2021 року, при розгляді справи по суті, до суду надійшло клопотання позивача б/н від 04.10.2021 р. (вх. № 11017 від 04.10.2021 р.) про поновлення строку на подачу клопотання про призначення додаткової/повторної експертизи та призначення відповідної додаткової/повторної судово-економічної експертизи.

Згідно ст.207 ГПК України, на початку розгляду справи по суті головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Судом встановлено, що провадження у справі було відкрито 10.03.2020р.; підготовче провадження у справі закрито ухвалою від 16.09.2021р. Протягом підготовчого провадження судом було створено учасникам справи усі необхідні умови для реалізації їх прав та законних інтересів та підготовки справи до розгляду по суті. Серед іншого, ухвалою від 01.10.2020р. задоволено клопотання позивача про призначення експертизи у справі, на вирішення експертизи, попри категоричні заперечення відповідача та третьої особи, було поставлено питання саме в редакції позивача та визначено експертну установу саме ту, про яку клопотав позивач. Клопотання про призначення додаткової/повторної експертизи обґрунтовано незгодою з висновком експерта, наданим суду; проте з моменту надходження до суду висновку експерта (14.06.2021р.), ознайомлення з ним представника позивача (06.07.2021р.) та до закриття підготовчого провадження будь-яких клопотань про призначення повторної чи додаткової експертизи не заявлялося, жодних доказів поважності причин цього суду не надано. Статтею 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Твердження представника позивача про те, що 16.09.2021р. ним заявлялося усне клопотання про призначення повторної експертизи, не відповідає дійсності: 16.09.2021р. у судовому засіданні вирішувалися клопотання позивача про долучення до справи додаткових доказів та витребування доказів; після повернення з нарадчої кімнати судом оголошено вступну та резолютивну частини ухвали про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів, продовжено підготовче засідання, зокрема, для з`ясування позиції учасників справи стосовно можливості закриття підготовчого провадження. Представник позивача наполягав, що відмовивши у задоволенні клопотання про витребування доказів, суд фактично позбавив його права на захист своєї позиції, в т.ч. й унеможливив призначення повторної експертизи, проте зрештою учасники справи не заперечували проти закриття підготовчого засідання.

Як вбачається з положення ч. 1 ст. 181 ГПК України, підготовче засідання проводиться з метою виконання завдань підготовчого провадження. Згідно з ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Отже, з огляду на положення зазначених норм, подання доказів у справі, а також звернення до суду із клопотанням про призначення експертизи здійснюється учасниками справи на стадії підготовчого провадження.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність поважних причин, через які клопотання про поновлення строку та призначення експертизи не було заявлено у встановлений строк, відтак з огляду на ст..207 ГПК України суд залишає клопотання позивача без розгляду протокольною ухвалою від 04.10.2021р.

Аргументи учасників справи:

У позовній заяві позивач стверджує, що рішенням Позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», оформленим протоколом № 05/04/2018 від 04-11 травня 2018 року, на підставі заяви ОСОБА_1 про вихід зі складу учасників товариства від 01.02.2018 р., було визначено останньому вартість частини майна відповідача, пропорційну частці ОСОБА_1 у Статутному капіталі, яку позивач вважає необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства та не узгоджується з даними фінансової звітності ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка».

Так, позивач стверджує, що за період з 2015 р. по 2017 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» було надано своєму бенефіціару - Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «Астарта-Київ» - безповоротну фінансову допомогу на суму 890 000 000,00 грн., що кваліфікується ОСОБА_1 як втрачені дивіденди, з огляду на що вказана сума, на переконання позивача, має бути врахована при обчисленні виплат, що призначаються учасникові, який виходить з товариства.

Крім того, позивач посилається на Звіт про оцінку ринкової вартості 1 % корпоративних прав ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» станом на 01.11.2017 р., складений Консалтинговою компанією «Острів», відповідно до якого орієнтовна вартість зазначеної частки становить 39 000 000,00 грн., з огляду на що наполягає на стягненні з відповідача різниці між вказаною сумою та сумою коштів, сплачених позивачу на підставі рішення Позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», оформленого протоколом № 05/04/2018 від 04-11 травня 2018 року.

Відповідач у відзиві на позов № 67-юр від 27.03.2020 р. (вх. № 3551 від 30.03.2020 р.) стверджує про те, що Консалтинговою компанією «Острів» було проведено аналіз діяльності ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» станом на 01 листопада 2017 року, тобто за три місяці до подання позивачем заяви про вихід зі складу учасників товариства, Звіт призначений для Замовника з метою викупу частки майна при виході зі складу учасників товариства і може бути використаний тільки з метою, вказаною вище, перевірку достовірності інформації та документів, наданих позивачем для здійснення аналізу, не проводилося, а тому зазначений Звіт, на думку відповідача, ґрунтується на непідтверджених даних та не може бути прийнятий судом як доказ, яким позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення з відповідача вартості частини майна ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка».

Водночас, відповідач зазначає, що з метою проведення виплати гр. ОСОБА_1 вартості частини майна ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕССЕТ ЕКСПЕРТАЙЗ» було підготовлено Звіт про оцінку частки в статутному капіталі ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» станом на 01.02.2018 р., відповідно до якого ринкова вартість 1 % статутного капіталу товариства становить 22 451 000,00 грн., а тому вважає дану суму, що виплачена позивачу згідно з платіжним дорученням № С8-1016 від 31.01.2019 р., обґрунтованою, а позовні вимоги ОСОБА_1 у даній справі - безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

15.04.2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив б/н від 15.04.2020 р. (вх. № 4294), у якій повідомив про те, що Звіт про оцінку ринкової вартості 1 % корпоративних прав ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», складений Консалтинговою компанією «Острів», був використаний позивачем для отримання джерела для вирахування суми судового збору, підтвердження фактів виведення коштів в якості безповоротної допомоги та висвітлення розбіжності щодо суми виплати, з огляду на що наголосив на своєму намірі подати на підготовчому засіданні клопотання про призначення судом експертизи з метою встановлення дійсної (ринкової) вартості частки учасника ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» ОСОБА_1 на момент виходу зі складу учасників товариства.

Крім того, відповідач стверджує, що відсутність рішень Загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» про розподіл прибутку та його виплату кожному з учасників товариства виключає право одного з учасників на отримання частини прибутку товариства (дивідендів). Також при розгляді справи по суті відповідач наполягав на тому, що позивач не вніс в повному обсязі свою частку до статутного капіталу товариства. Суд звертає увагу відповідача на те, що дані заперечення проти позову не були включені до відзиву на позовну заяву, а відповідно до ч.4 ст.165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою з обставин, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, встановлених цією нормою.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

01.02.2018 року учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про вихід зі складу учасників Товариства, що, крім іншого, відображено у Протоколі № 05/04/2018 Позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» від 04-11 травня 2018 року (т. 1, а.с. 21-25).

Рішенням зборів задоволено вказану заяву ОСОБА_1 та визначено датою виходу останнього зі складу учасників Товариства 01.02.2018 р.

Також згідно з Протоколом № 05/04/2018 Позачергових Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» від 04-11 травня 2018 року вирішено виплатити ОСОБА_1 22 451 000,00 грн. вартості частини майна Товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі Товариства, яка розрахована суб`єктом оціночної діяльності та включає частку прибутку Товариства за 2018 р., одержану Товариством до моменту виходу ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства.

Вказану суму було виплачено позивачу згідно з платіжним дорученням № С8-1016 від 31.01.2019 р.

Позивач з вказаними рішеннями не погодився та звернувся до господарського суду з даною позовною заявою про визнання недійсним рішення №05/04/2018 Позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» від 04-11 травня 2018 року в частині визначення суми вартості виплати належної ОСОБА_1 частки (в ред. заяви про уточнення позовних вимог б/н від 09.06.2020 р., вх. № 6124 від 10.06.2020 р.), а також, посилаючись на Звіт про оцінку ринкової вартості 1 % корпоративних прав ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» станом на 01.11.2017 р., складений Консалтинговою компанією «Острів» просить суд визначити розмір належної ОСОБА_1 виплати при виході зі складу учасників (бенефіціарів) ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в сумі 39 000 000,00 грн., яка складається з вартості частки у розмірі 1% корпоративних прав ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», що належала громадянину ОСОБА_1 , та суми упущеної вигоди власника корпоративних прав (від недоотриманих дивідендів) в розмірі 11 062 658,00 грн. та стягнути з ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» на користь ОСОБА_1 16 549 000,00 грн.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: протокол № 05/04/2018 Позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» від 04-11 травня 2018 року, Звіт про оцінку ринкової вартості 1 % корпоративних прав ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» станом на 01.11.2017 р., службова записка Фінансового директора ТОВ Фірма «Астарта-Київ» Генеральному директору ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» щодо додаткового фінансування ТОВ Фірма «Астарта-Київ», протокол № 07/12/2017 Загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» від 12 липня 2017 року, Звіт незалежного аудитора (фінансова звітність ТОВ "Агрофірма ім.Довженка" за 2019р. та ін.

Перелік доказів, якими відповідач обґрунтовує свої доводи: Звіт про оцінку частки в статутному капіталі ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» станом на 01.02.2018 р., платіжне доручення № С8-1016 від 31.01.2019 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України, зокрема, визначено, що учасники господарського товариства мають право вийти у встановленому порядку з товариства.

Згідно зі ст. 148 ЦК України (в ред., чинній на момент існування спірних правовідносин) учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

На час виходу позивача з товариства діяв Закон України «Про господарські товариства», яким, серед іншого, було передбачено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі (ст.54 Закону).

Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Статутом Товариства в ред. на час виходу позивача з товариства регламентовано: учасникові товариства, який виходить або виключається з товариства, сплачується вартість частини майна, пропорційна його частці у Статутному капіталі, а також належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу (виключення) (стаття 26 Статуту, а .с53,том 1).

За загальним правилом, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто, вартості чистих активів), пропорційно до частки учасника в статутному капіталі товариства.

Як зазначено вище, 04-11 травня 2018 року було проведено Позачергові загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка», на яких було вирішено наступні питання:

- задоволено заяву ОСОБА_1 про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка`та визначено датою виходу 01.02.2018 р.;

- вирішено виплатити ОСОБА_1 22 451 000,00 грн. вартості частини майна Товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі Товариства, яка включає частку прибутку Товариства за 2018 р., одержану Товариством до моменту виходу ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства.

Предметом позову у даній справі є, зокрема, визнання недійсним рішення вказаних зборів в частині визначення суми вартості виплати належної ОСОБА_1 частки.

Відповідно до ч. 3 ст. 148 ЦК України (в ред., чинній на момент існування спірних правовідносин) спори, що виникають у зв`язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом.

Як визначено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06.03.2019 р. у справі № 910/16715/17, для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Також слід з`ясувати дотримання порядку скликання загальних зборів, зокрема щодо належного повідомлення позивача про такі збори.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008р. «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» зазначено, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства).

При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення. Суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Як підставу недійсності рішення №05/04/2018 Позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» від 04-11 травня 2018 року в частині визначення суми вартості виплати, належної позивачу частки останній наводить той факт, що розмір частки ОСОБА_1 у статутному капіталі товариства, визначений у Звіті суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ЕССЕТ ЕКСПЕРТАЙЗ» станом на 01.02.2018 р., розрахований з порушенням чинних норм законодавства, а саме - без врахування дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а також сум безповоротної фінансової допомоги, наданої відповідачем Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «Астарта-Київ», що кваліфікуються позивачем як втрачені дивіденди.

Водночас, ОСОБА_1 до позовної заяви було додано Звіт про оцінку ринкової вартості 1 % корпоративних прав ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» станом на 01.11.2017 р., проведений Консалтинговою компанією «Острів», у якому зазначено, що орієнтовна вартість 1 % корпоративних прав ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», належних гр. ОСОБА_1 та упущеної вигоди власника корпоративних прав (від недоотриманих дивідендів) складає 39 000 000, 00 грн.

За мотивами ухвали від 01.10.2020р., судом призначалася у справі судова економічна експертиза, на вирішення якої суд поставив наступні питання (у редакції, запропонованій позивачем):

- яка вартість частки у розмірі 1% корпоративних прав ТОВ «Агрофірма ім. Довженка», що належала позивачу - ОСОБА_1 на момент виходу зі складу засновників ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» - 01.02.2018р., а також вартість частини прибутку, що підлягала виплаті ОСОБА_1 у зв`язку з виходом з числа засновників товариства 01.02.2018р.?

- які суми безповоротної фінансової допомоги надавалися ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» своїм засновникам (бенефіціарам) за період з 01.02.2015р. до 01.02.2018р.

14.06.2021 року від експертної установи до суду надійшли матеріали господарської справи № 917/338/20 та висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № 17804.

Відповідно до висновку експерта № 17804 від 01.06.2021 р., наданого судовим експертом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Хомутенком О.В., встановлено, що вартість частки у розмірі 1 % майна та прибутку ТОВ «Агрофірма ім. Довженка», на момент виходу зі складу засновників ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» - ОСОБА_1 - 01.02.2018 р. складає 19 211 590,00 грн.

Крім того, експертом також вказано, що згідно наданої на дослідження оборотно-сальдової відомості ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» по бухгалтерському рахунку 37 761 за січень 2018 р. підприємством видано безповоротну фінансову допомогу на адресу свого засновника Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Астарта-Київ» в сумі 500 тис. грн.

Відповідно до положень ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 98 ГПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Тобто, висновок експертизи є одним із доказів на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи і який оцінюється судом разом із іншими доказами за загальними правилами, однак висновок експертизи є докладним описом досліджень проведених експертом (фахівцем) в певній сфері знань з питань, які не можуть бути досліджені в межах судового засідання складом суду.

Оскільки висновок експерта № 17804 від 01.06.2021 р. відповідає вимогам статей 98, 101 ГПК України, то приймається судом як належний та допустимий доказ у справі та оцінюється поряд з іншими доказами у справі. Стосовно заперечень позивача відносно того, що даний висновок експерта не може бути прийнятий судом, оскільки в ньому не визначена ринкова вартість майна відповідача станом на час виходу учасника з товариства, суд зазначає наступне:

Так, ВС КГС у постанові від 09.09.2021р. у справі 920/831/20 звертає увагу на те, що за наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами. До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.04.2018 у справі №925/1165/14 та в постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 920/65/18.

Згідно ст.99 ГПК України, питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. При вирішенні питання про призначення експертизи судом, попри заперечення відповідача та третьої особи, було поставлено питання для експертизи в тій редакції, як просив сам позивач. З огляду на предмет доказування у даній справі, підстави для відхилення чи зміни питань позивача у суду були відсутні. Комплексний аналіз приписів ГПК України дає підстави стверджувати, що позивач самостійно визначається зі стратегією та способами захисту своїх прав та інтересів, розпоряджається своїми правами на власний розсуд; одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом процесу та сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Більше того, згідно ст.102 ГПК України, матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом; експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи; при визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів. Жодних клопотань про витребування доказів у підтвердження саме ринкової вартості активів відповідача станом на 01.02.2018р. позивачем у встановленому порядку не заявлялося, відтак - судом не вирішувалося. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням сооби, поданим відповідно до цього кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як уже зазначалося вище, кодна сторона несе ризик настання наслідків вчинення/невчинення нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.107 ГПК України, суд вправі і за власною ініціативою призначити додаткову чи повторну експертизу, якщо висновок експерта є неповним або неясним, або за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необгрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи, тощо). Однак, з огляду на викладене вище, враховуючи питання, поставлені на вирішення експерту, суд не вбачав у цьому необхідності.

Вже після проведення експертизи позивачем було подано суду Звіт незалежного аудитора стосовно фінансової звітності ТОВ Агрофірма ім.Довженка за рік, що закінчився 31.12.2019р. для використання при повторному проведенні експертизи. Суд вважає обгрунтованими заперечення відповідача стосовно того, що предметом даного аудиту є дослідження звіту про фінансові результати за 2019р., тож викладена в ньому інформація не може бути підставою для внесення змін до фінансової звітності Товариства за 2017 рік, яа складалася у відповідності до діючих на той час Національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку (з 2018 року Товариство розпочало процес переходу до складання звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності, які надають у визначенні переліку витрат та методів їх визнання більшу самостійність професійним судженням з метою найбільш повного розкриття фінансового стану підприємства).

Як зазначено вище, рішенням Позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», оформленим протоколом № 05/04/2018 від 04-11 травня 2018 року, було вирішено виплатити ОСОБА_1 22 451 000,00 грн. вартості частини майна Товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі Товариства (1 %), яка була розрахована суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕССЕТ ЕКСПЕРТАЙЗ» та з якою позивач не погодився.

Однак, враховуючи що зазначена у протоколі № 05/04/2018 Позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» від 04-11 травня 2018 року вартість частки позивача у статутному фонді ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» є більшою, ніж вказано у висновку експерта, який прийнято судом в якості належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, що мають значення для правильного вирішення спору по суті, суд не вбачає у визначенні Позачерговими загальними зборами учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» вартості частки, належної до виплати позивачу, порушень порядку її розрахунку та норм чинного законодавства, спрямованих на обмеження прав учасника товариства.

Інших підстав для визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка», як і фактів порушення цим рішенням прав та законних інтересів позивача останнім не наведено та судом не встановлено.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення №05/04/2018 Позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» від 04-11 травня 2018 року в частині визначення суми вартості виплати належної ОСОБА_1 частки, а також стягнення з ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» на користь ОСОБА_1 різниці між заявленою ним вартістю частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі товариства, та виплаченою згідно з платіжним дорученням № С8-1016 від 31.01.2019 р. сумою.

Однією з вимог позивача, на задоволенні якої він наполягає, є стягнення з відповідача частини грошових коштів (пропорційно до розміру своєї частки), наданих відповідачем своєму засновнику (бенефіціару) ТОВ "Фірма "Астарта Київ" як безповоротна фінансова допомога. У обґрунтування позовних вимог у цій частині позивач просить звернутися до аналогії закону та аналогії права (ст.8 ЦК України) та акцентує увагу суду на тому, що дані платежі (фінансова допомога та дивіденди) можуть і мають бути прирівняні:

Так, згідно п.14.1.49 Кодексу, дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою, у тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку. Для цілей оподаткування до дивідендів прирівнюється також платіж у грошовій формі, що здійснюється юридичною особою на користь її засновника та/або учасника (учасників) у зв`язку з розподілом чистого прибутку (його частини.

При вирішенні питання про обгрунтованість позовних вимог у цій частині суд виходить з того, що приписами Закону України «Про господарські товариства» (чинним на момент виходу позивача з ТОВ) передбачено право учасника товариства брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів (ст.10 Закону). Згідно ст.ст.41,59 Закону, до повноважень загальних зборів товариства належить, зокрема, затвердження річних результатів діяльності товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) з урахуванням вимог, передбачених цим та іншими законами, визначення порядку покриття збитків.

Отже, тільки у разі прийняття загальними зборами товариства про виплату дивідендів у такого товариства виникає обов"язок сплатити учаснику ТОВ відповідну суму коштів у встановлений строк. Статут товариства регламентує це питання наступним чином: чистий прибуток товариства після відрахувань у Резервний та інші фонди розподіляється між учасниками пропорційно належним їм часткам у Статутному капіталі, якщо Загальними збьорами учасників товариства не буде передбачено інше. Періодичність розподілу прибутку визначається загальними зборами учасників (п.12.1). вищим органом товариства є загальні збори учасників (п.14.1), лр компетенції яких належить, зокрема, затвердження порядку розподілу прибутку (п.15.1 Статуту).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, сплата акціонеру дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами відповідача, надає акціонеру, на користь якого таке рішення прийняте, "законне очікування", що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонеру прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.01.2018 у справі № 910/11316/17, від 28.11.2019 у справі №910/4040/19, від 05.03.2020р. у справі № 910/5725/19 і ін.

Проте рішення про виплату дивідендів акціонерам чи учасникам ТОВ не може бути прийнято в судовому порядку, адже належить до виключної компетенції загальних зборів, а суд не може підміняти собою вищий орган управління товариства і втручатися у господарську діяльність товариства.

У даному випадку суд також дослухається до доводів відповідача, згідно яких у заявлений період позивач особисто займав посаду директора ТОВ «Агфрофірма ім..Довженка» та не міг не знати, що загальними зборами ТОВ рішення про виплату дивідендів не приймалося.

Позивач даний факт не спростовує, однак просить вважати дивідендами, на які він має право, безповоротну фінансову допомогу, яка надавалася товариством своєму засновнику - третій особі, посилаючись при цьому на норми Податкового Кодексу України, які зацитовані вище.

На переконання суду, ототожнення даних термінів та вимога сплатити позивачу в якості дивідендів (без прийняття загальними зборами товариства рішення про це) частини коштів, які юридична особа (відповідач) передала в якості фінансової допомоги іншій юридичній особі (своєму засновнику) є неправомірним, адже, по-перше, в абз. 2 п.14.1.49 Кодексу чітко вказано, що таке трактування використовується «для цілей оподаткування», в той час як порядок розрахунків між учасником товариства та товариством регламентується іншим законодавством та Статутом; по-друге, в цій нормі зазначено, що платіж здійснюється у зв`язку з розподілом чистого прибутку або його частини, що знову ж таки є виключною прерогативою вищого органу управління товариства, що реалізується шляхом прийняття рішень. Докази прийняття загальними зборами товариства таких рішень у матеріалах справи відсутні; протоколи, якими було вирішено надавати безповоротну фінансову допомогу, на які посилається позивач, не є такими рішеннями в розумінні вищезазначених приписів законодавства.

Законність чи протиправність надання такої допомоги (позивач заявляє, що мали місце ознаки недобросовісного партнерсвта, шахрайства та намагання ухилитися від сплати податків) господарським судом не з`ясовується, так як не входить до предмету доказування у даній справі.

За встановлених обставин, суд відхиляє доводи позивача про порушення його прав невиплатою дивідендів у розмірі 11062658,00 грн.

Щодо позовної вимоги про визначення розміру належної ОСОБА_1 виплати при виході зі складу учасників (бенефіціарів) ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в сумі 39 000 000,00 грн., яка складається з вартості частки у розмірі 1% корпоративних прав ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», що належала громадянину ОСОБА_1 , та суми упущеної вигоди власника корпоративних прав (від недоотриманих дивідендів) в розмірі 11 062 658,00 грн., суд зазначає наступне:

Згідно із частинами першою, другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Даний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 р. у справі № 925/642/19, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України відповідно до якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Визначений частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України перелік способів захисту порушених цивільних прав та інтересів не є вичерпним.

Однак, саме обраний позивачем спосіб захисту (визначення розміру належної ОСОБА_1 виплати при виході зі складу учасників товариства) не передбачений законом або договором. Повноваження щодо визначення вартості частини майна, пропорційної частці учасника, який виходить з товариства, у статутному капіталі, належить загальним зборам товариства. Натомість, суд не вправі перебирати на себе повноваження органів управління юридичних осіб, а лише перевіряє за наданими доказами законність і обґрунтованість їхніх рішень.

Крім того, наведений спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визначення розміру належної ОСОБА_1 виплати при виході зі складу учасників товариства не могло б призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності).

Виходячи з обставин цієї справи, належним способом захисту є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті вартості частини майна, пропорційного частці позивача у статутному капіталі ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», частини прибутку та дивідендів, які вже розглянуті судом.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, вимога позивача про визначення розміру належної ОСОБА_1 виплати при виході зі складу учасників (бенефіціарів) ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в сумі 39 000 000,00 грн., яка складається з вартості частки у розмірі 1% корпоративних прав ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», що належала громадянину ОСОБА_1 , та суми упущеної вигоди власника корпоративних прав (від недоотриманих дивідендів) в розмірі 11 062 658,00 грн., задоволенню не підлягає у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту.

Щодо заяв відповідача про застосування позовної давності, заявлених 30.03.2020 р. та 09.07.2020 р., суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 23.01.2020 р. у справі № 916/2128/18, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині, підстави для застосування позовної давності до вказаних вимог відсутні.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із приписів ст.129 ГПК України, згідно яких судові витрати покладаються в даному випадку на позивача.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення від 04-11.05.2018р. позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Агрофірма ім.Довженка", визначення розміру належної ОСОБА_1 виплати при виході зі складу учасників товариства та стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 04.11.2021р. (у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному з 13.10.2021р. по 27.10.2021р. та у відпустці з 28.10.2021р. по 03.11.2021р.).

Суддя О.С. Мацко