ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2021 Справа № 908/202/21

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. - доповідач

судді: Білецька Л.М., Вечірко І.О.,

секретар судового засідання: Колесник Д.А.

представники сторін:

від позивача: Железняк-Кранг Інга Вікторівна, ордер серії АР №1038017 від 23.02.2021 р., адвокат;

від відповідача: Саєнток Олег Юрійович, ордер серії АР №1024459 від 25.03.2021 р., адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький тепло-енерго проект на рішення господарського суду Запорізької області від 20.05.2021 року (повний текст рішення складено 31.05.2021 року) у справі № 908/202/21 (суддя Дроздова С.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агат-МК, м. Запоріжжя,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький тепло-енерго проект , м. Запоріжжя

про стягнення 725 834,73 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.05.2021 року у справі № 908/202/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агат-МК задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький тепло-енерго проект на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агат-МК 647 929,78 грн. заборгованості за договором, 32 359,42 грн. 3 % річних, 43 494,53 грн. втрат від інфляції, 10 856,76 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано доведеністю позивачем виконання на користь відповідача робіт за договором №628-18 від 16.08.2018 року згідно підписаних актів, відсутністю оплати в повному обсязі, наявністю заборгованості та наявністю підстав для стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3 % річних.

Задовольняючи позов частково, суд послався на помилкове визначення позивачем періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Також суд зазначив про не доведення відповідачем факту порушення позивачем строків виконання робіт.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що судом неповно з"ясовано обставини, які мають значення для справи та порушено норми чинного законодавства України.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що:

- відповідачем здійснено на користь позивача оплату за договором №628-18 на суму, яка значно перевищує заявлену суму основного боргу; вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами;

- в наданих позивачем платіжних дорученнях відсутні посилання на номер, дату договору, або на відповідний акт виконаних робіт, на підставі яких здійснювався платіж;

- позивачем не надано жодного розрахунку, на підставі якого можливо б було встановити обставини щодо оплати підписаних сторонами актів виконаних робіт за договором;

- з огляду на те, що питання щодо співвідношення суми оплати по договору вартості виконаних по ньому робіт є важливим та таким, що могло вплинути на результати розгляду, судом невірно застосовані приписи п.1 ст.6 Конвенції, відповідно до яких суд не зобов"язаний детально відповідати на кожен довід заявника.

Відповідач просить скасувати оскаржуване ним рішення, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення законним та обґрунтованим, таким, що прийнято судом з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, не містить посилань на обставини, що є встановленими та на які суд не звернув увагу або які ним не було досліджено.

Також у відзиві йдеться про те, що відповідачем не надано доказів оплати робіт, які становлять предмет позовних вимог. За актами виконаних за договором робіт на загальну суму 3 857 949,78 грн. відповідачем здійснено оплату не в повному обсязі та не в межах 15 денного відстрочення платежу. Платежі, на які посилається відповідач, не являються оплатою за виконані у квітні - травні роботи за договором, а є платежами, що включають в себе передплату за матеріали та сплату за роботи, виконані у березні 2019 року, тобто є такими, що вчинені відповідачем на оплату актів за попередні періоди, які не є предметом позову. При цьому акти виконаних робіт за спірний період підписані відповідачем без зауважень.

Позивач зазначає, що зважаючи на факт заборгованості відповідача у розмірі 647 929,78грн. стягненню також підлягають штрафні санкції, передбачені чинним законодавством.

За твердженням позивача, господарський суд перевіряє сукупність необхідних документів на обґрунтування вимог. Надані позивачем докази відповідають засадам належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.08.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю Агат-МК (виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Запорізький тепло-енерго проект (замовником) укладено договір № 628-18.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору виконавець зобов`язується виконати монтаж систем опалення, вентиляції та кондиціонування приміщень УДГ блоку №2 Трипільскої ТЕС, а замовник зобов`язався прийняти роботу і оплатити її на умовах даного договору.

Загальна сума договору на час його укладення складає 5 433 343,25 грн., в тому числі ПДВ 905 557,20 грн.

Пунктами 2.3.1, 2.3.2 договору передбачено, що замовник здійснює передплату до 01.10.2018 року: - 1 000 020,00 грн., з урахуванням ПДВ 20% - 166 670,00 грн. - на закупівлю обладнання та матеріалів, або іншу суму за попередньою домовленістю сторін, в межах 20% від ціни договору. Наступні розрахунки за цим договором здійснюються оплатою актів здачі-приймання виконаних робіт за формами Ф-2, Ф-3 протягом 15 банківських днів з моменту їх підписання.

В п. 3.1 договору сторонами узгоджено, що виконавець виконує монтаж систем опалення, вентиляції та кондиціонування за 150 календарних днів за умови своєчасної оплати, відповідно до п.2.3.1 і виконання замовником своїх зобов`язань по п. 2.3.2 та розділу 5 цього договору.

Пунктом 3.2.3 договору передбачено, що розрахунки здійснюються оплатою актів здачі-приймання виконаних робіт за формами Ф-2, Ф-3 протягом 15 банківських днів з момену їх підписання.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт виконавцем виконано роботи за спірний період - квітень-травень 2019 року згідно акту 2-1-34/4, підписаного 09.04.2019 року, на суму 47 636,12 грн.; згідно акту 2-1-37/2, підписаного 09.04.2019 року на суму 1 098 568,39 грн., згідно акту 2-1-36/2, підписаного 09.04.2019 року на суму 6 009,17 грн., згідно акту 2-1-35/1, підписаного 09.04.2019 року на суму 28 109,11 грн., згідно акту 2-1-34/3, підписаного 09.04.2019 року на суму 538 652,00 грн.; всього за квітень - на суму 1 718 975,57 грн., а також за травень 2019 року виконані роботи: згідно акту 2-1-34/5, підписаного 10.05.2019 року на суму 55 221,75 грн., згідно акту 2-1-34/5, підписаного 10.05.2019 року на суму 2 938,92 грн., згідно акту 2-1-37/3, підписаного 10.05.2019 року на суму179332,79 грн., а всього за травень - на суму 237491 грн. 46 коп.

Вказані вище акти приймання виконаних будівельних робіт за квітень-травень 2019 року підписані сторонами без заперечень та без зауважень.

Таким чином, є доведеним, що позивачем (виконавцем) за договором здійснено робіт за квітень-травень 2019 року на загальну суму 1 956 467,03 грн. (1 718 975,57 грн. + 237 491,460 грн.)

Відповідачем за виконані за договором роботи сплачено частково суму в розмірі 1 308 537,25 грн., що підтверджується банківськими виписками, що наявні в матеріалах справи.

Отже, станом на 24.04.2019 року несплаченою за квітень залишилась сума у розмірі 410 438,32 грн. та за травень в розмірі 237 491,46 грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання. ( ст.610 Цивільного кодексу України)

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо досліджуваної справи, то враховуючи невиконання відповідачем умов договору стягнення судом залишку заборгованості є правомірним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив, яка сума насправді була сплачена відповідачем за договором, колегія суддів відхиляє в силу наступного:

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Отже, відповідач теж має доводити суду обґрунтованість своїх заперечень. Між тим, позивачем визначено спірний період квітень-травень 2019 року, надано акти приймання виконаних будівельних робіт за цей період та банківські виписки щодо оплати виконаних на користь відповідача робіт.

Апелянт не надав спростування доводам позивача та висновками оскаржуваного рішення щодо наявності боргу за вказаний період. Тому доводи відповідача є необґрунтованими та спростовуються доказами у справі.

Щодо посилання скаржника про те, що в наданих позивачем платіжних дорученнях відсутні посилання на номер, дату договору, або на відповідний акт виконаних робіт, на підставі яких здійснювався платіж, то вони також визнаються колегією суддів безпідставними, оскільки зазначення згаданих реквізитів платіжного документу є обов`язком платника, в даному випадку відповідача.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що нарахування сум річних та інфляційних втрат здійснено позивачем без врахування п.2.3.2 договору № 628-18 від 16.08.2018 року щодо здійснення оплати протягом 15 банківських днів з моменту підписання актів здачі-приймання виконаних робіт. Тому, беручи до уваги вихідні та святкові дні, які припали на період проведеного позивачем нарахування, стягненню з відповідача підлягають 3% річних в сумі 32 359,42 грн. та інфляційні втрати в розмірі 43 494,53 грн., що вірно визначено судом першої інстанції

Доводи апеляційної скарги щодо недостатнього, на думку скаржника, мотивування судом прийнятого рішення відхиляються як такі, що спростовуються змістом рішення.

Таким чином, судом апеляційної інстанції при перегляді рішення суду першої інстанції не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, неправильного тлумачення закону, застосування закону, який не підлягав би застосуванню або незастосування закону, який підлягав би застосуванню, в зв`язку із чим, з урахуванням положень ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку про правомірність рішення суду.

За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В даному випадку доводи апеляційної скарги, з урахуванням вищенаведених висновків, ґрунтуються на менш вірогідних доказах, порівняно з доказами, прийнятими на підтвердження правової позиції позивача.

Висновки суду першої інстанції відповідач не спростував.

Апеляційна скарга не доведена та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.05.2021 року у справі № 908/202/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 08.11.2021 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М.Білецька

Суддя І.О.Вечірко