ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1646/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, дослідивши матеріали справи

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «КАРГОТРАНС ГРУП»
простягнення 353 459,33 грн.
Учасники судового процесу:

від позивача: Спиридонов О.В.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРГОТРАНС ГРУП» про стягнення 353 459,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором № 16208-29/2019 від 02.12.2019. У зв`язку із цим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 317 640,74 грн. основного боргу, 9 681,03 грн. пені, 12 182,70 грн. 12% річних та 13 954,86 грн. інфляційних витрат.

Ухвалою суду від 14.06.2021 відкрито провадження по справі № 911/1646/21. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження; зобов`язано позивача надати суду оригінали всіх документів по суті спору, доданих до позовної заяви (для огляду); надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив. Ухвалою суду від 14.06.2021 судом вирішено призначити підготовче засідання на 14.07.2021.

09.07.2021 до канцелярії суду від відповідача подано клопотання про продовження строку для подання відзиву на позов.

14.07.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву на позов.

14.07.2021 в судове засідання з`явився представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 14.07.2021 судом задоволено клопотання відповідача про продовження строку для подання відзиву на позов та винесено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 19.08.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату судового засідання, 14.07.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача.

04.08.2021 до канцелярії суду від позивача подано заяву про надання копій документів.

19.08.2021 до канцелярії суду від відповідача подано клопотання про продовження строку проведення підготовчого провадження.

19.08.2021 представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. В судовому засіданні 19.08.2021 судом задоволено клопотання відповідача про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та винесено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 16.09.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення сторін про дату судового засідання, 19.08.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом на адресу місцезнаходження сторін.

16.09.2021 до канцелярії суду від позивача подано заяву про збільшення позовних вимог.

16.09.2021 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 16.09.2021 заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог залишено без руху; відкладено судове засідання у справі № 911/1646/21 на 30.09.2021.

З метою повідомлення відповідача про дату судового засідання, 17.09.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача.

24.09.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, відповідно до якої сума основного боргу склала 317 640,74 грн., 30 212,97 грн. нарахованої пені, 24 751,47 грн. 12% річних та 18 401,84 грн. інфляційних витрат.

30.09.2021 у судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 30.09.2021 заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог вих. № 15/09/2021-1зпп від 15.09.2021 залишено без розгляду; заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог вих. № 23/09/2021-1зпп від 23.09.2021 прийнято до розгляду.

Ухвалою суду вирішено закрити підготовче судове провадження та призначити справу № 911/1646/21 до судового розгляду по суті на 27.10.2021, яка занесена до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату судового засідання, 05.10.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача.

08.10.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 18.10.2021 заяву позивача про участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено; вирішено судове засідання щодо розгляду спору у справі № 911/1646/21, яке призначено на 27.10.2021 о 14:30 провести в режимі відеоконференції.

27.10.2021 у судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по суті спору; представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

27.10.2021 у судовому засіданні позивач надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 16208-29/2019 від 02.12.2019 в частині здійснення оплати за поставлений товар. У зв`язку із цим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 317 640,74 грн. основного боргу, 30 212,97 грн. нарахованої пені, 24 751,47 грн. 12% річних та 18 401,84 грн. інфляційних витрат.

Наразі, суд наголошує, що представник відповідача, в судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, позовних вимог не оспорив, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, проте, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 27.10.2021 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Частина 6 ст. 233 ГПК України встановлює, що у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши усні пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» (далі постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРГОТРАНС ГРУП» (далі покупець, відповідач) укладено договір № 16208-29/2019 (далі договір).

Пунктом 1.1 договору сторони узгодили, що постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця визначені цим договором запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини, тощо (далі «товар»), а також надати шиноремонтні та шино-монтажні послуги (далі «послуги»), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і послуги та здійснити їх оплату.

Згідно з п. п. 1.2 та 1.3 договору, номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що передаються за цим договором, термін та умови передачі, визначаються в рахунках фактурах (рахунках на оплату), товарних (видаткових) накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товари, які є невід`ємною частиною договору та остаточно узгоджуються сторонами на кожну окрему партію товару. Найменування, вартість та обсяг наданих послуг, зазначається в актах виконаних робіт, укладених сторонами, які є невід`ємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 1.4 договору, загальна сума договору складається із вартості переданого товару, що відповідає сумі всіх товарних (видаткових) накладних, та сумарної вартості наданих послуг, зазначених в актах виконаних робіт, здійснених протягом дії даного договору.

Пунктами 2.1, 2.4 та 2.5 договору сторони визначили, що покупець направляє постачальнику замовлення на поставку товару з посиланням на номер і дату даного договору, із зазначенням кількості, номенклатури, асортименту та ціни. Погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується у товарних (видаткових) накладних та в рахунках на оплату, що являються невід`ємними складовими даного договору, без складання специфікації.

Покупець, підписуючи товарну (видаткову) накладну, виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом та ціною.

Згідно з п. 2.6. договору, датою поставки товару вважаються дата підписання уповноваженими представниками сторін товарної (видаткової) накладної, що засвідчує прийняття товару покупцем від постачальника, а тому печатка покупця може не використовуватися, якщо факт невикористання печатки у господарській діяльності підтверджений установчими документами покупця.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціни на товар і послуги погоджуються сторонами у кожному окремому випадку і вказуються у товарних (видаткових) накладних, товарно-транспортних накладних, замовленнях-нарядах та актах виконаних робіт, які є невід`ємною частиною даного договору.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання умов договору, протягом дії договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 334 640,70 грн., що підтверджується видатковими накладними № SI від 23.12.2020 на суму 33 399,96 грн., № SI від 26.12.2020 на суму 33 399,96 грн., № SI від 05.01.2021 на суму 2 641,50 грн., № SI від 12.01.2021 на суму 33 399,96 грн., № SI від 13.01.2021 на суму 143,64 грн., № SI від 13.01.2021 на суму 1 078,02 грн., № SI від 14.01.2021 на суму 1 612,80 грн., № SI від 14.01.2021 на суму 98 399,94 грн., № SI від 15.01.2021 на суму 2 046,42 грн., № SI від 15.01.2021 на суму 423,36 грн., № SI від 16.01.2021 на суму 846,72 грн., № SI від 18.01.2021 на суму 33 399,96 грн., № SI від 19.01.2021 на суму 16 399,98 грн., № SI від 20.01.2021 на суму 1 782,24 грн., № SI від 20.01.2021 на суму 1 564,32 грн., № SI від 20.01.2021 на суму 1 478,58 грн., № SI від 21.01.2021 на суму 1 450,44 грн., № SI від 21.01.2021 на суму 551,10 грн., № SI від 21.01.2021 на суму 1 350,00 грн., № SI від 21.01.2021 на суму 13 001,04 грн., № SI від 21.01.2021 на суму 1 754,34 грн., № SI від 21.01.2021 на суму 1 718,58 грн., № SI від 21.01.2021 на суму 782,16 грн., № SI від 22.01.2021 на суму 1 229,94 грн., № SI від 23.01.2021 на суму 7 278,96 грн., № SI від 25.01.2021 на суму 9 246,30 грн., № SI від 25.01.2021 на суму 472,44 грн., № SI від 26.01.2021 на суму 1 618,80 грн., № SI від 26.01.2021 на суму 7 297,80 грн., № SI від 26.01.2021 на суму 797,40 грн., № SI від 27.01.2021 на суму 12 910,26 грн., № SI від 27.01.2021 на суму 2 095,02 грн., № SI від 27.01.2021 на суму 359,22 грн., № SI від 27.01.2021 на суму 2 659,62 грн., № SI від 27.01.2021 на суму 55,80 грн. та № SI від 27.01.2021 на суму 558,18 грн., копії яких наявні в матеріалах справи. Зазначені видаткові накладні підписані з боку відповідача без будь-яких зауважень і заперечень, та скріплені печаткою підприємства.

Пунктами 3.4 та 3.6 договору сторони передбачили порядок розрахунків, відповідно до яких, якщо продаж товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У такому разі товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно на підставі рахунку на оплату, який надається постачальником покупцю разом з товарною (видатковою) накладною. Підписання покупцем або уповноваженої ним особи на прийняття товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату.

Оплата товару і наданих послуг за цим договором здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику. При здійсненні оплати покупець, крім обов`язкових реквізитів, повинен зазначити у документах на оплату номер даного договору, а також номер та дату рахунку-фактури, за яким здійснюється вказана оплата.

Відповідно до п. 3.7 договору, зобов`язання покупця за цим договором щодо оплати поставленого товару та наданих послуг вважаються виконаними з моменту зарахування коштів на рахунок постачальника.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар на загальну суму 16 699,96 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 70159 від 18.03.2021, копія якого наявна в матеріалах справи.

Одночасно, поставлений товар на суму 317 940,74 грн. є неоплаченим. У зв`язку із чим у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 317 940,74 грн.. Протилежного не доведено, доказів повної оплати суду не надано.

Відповідно до п. п. 8.2 та 8.4 договору, договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині взаєморозрахунків до їх повного завершення. Якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного договору жодна зі сторін не заявить про намір припинити його умови або припинити його дію, договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 16208-29/2019 від 02.12.2019, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як було встановлено судом раніше та підтверджується матеріалами справи, позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, поставивши відповідачеві товар на загальну суму 334 640,70 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних. Зазначені документи з боку відповідача підписані без будь-яких зауважень та заперечень та скріплені печаткою підприємства.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як вказувалось вище, сторонами передбачено та закріплено в пунктами 3.4 та 3.6 договору, якщо продаж товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У такому разі товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно на підставі рахунку на оплату, який надається постачальником покупцю разом з товарною (видатковою) накладною. Підписання покупцем або уповноваженої ним особи на прийняття товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату.

Оплата товару і наданих послуг за цим договором здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику. При здійсненні оплати покупець, крім обов`язкових реквізитів, повинен зазначити у документах на оплату номер даного договору, а також номер та дату рахунку-фактури, за яким здійснюється вказана оплата.

Відповідно до п. 3.7 договору, зобов`язання покупця за цим договором щодо оплати поставленого товару та наданих послуг вважаються виконаними з моменту зарахування коштів на рахунок постачальника.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що строк здійснення оплати відповідачем за поставлений товар є таким, що настав.

Судом встановлено, що відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар на загальну суму 16 699,96 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 70159 від 18.03.2021, копія якого наявна в матеріалах справи.

Проте, відповідачем свої обов`язки в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар у строки, які визначено умовами договору, належним чином виконано не було. Заборгованість у розмірі 317 940,74 грн. відповідачем не сплачено. Протилежного не доведено, доказів повної та своєчасної оплати суду не надано.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 317 940,74 грн..

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 5.2 договору, за порушення грошового зобов`язання за цим договором більше 3-х календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу, за весь період такого прострочення.

Позивач за прострочення строків оплати поставленого природного газу, керуючись умовами договору, нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 30 212,97 грн.

Наразі суд зазначає, що позивачем не вірно визначено періоди прострочення зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Крім того, відповідно до п. 2.5 ч. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Крім того, за приписами ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, прострочення за видатковою накладною:

№ SI від 23.12.2020 почалося з 23.01.2021 (кінцева дата оплати 22.01.2021) та закінчилося 23.07.2021 (нарахування припиняється через 6 місяців);

№ SI від 26.12.2020 почалося з 29.01.2021 (кінцева дата оплати 23.01.2021 припадає на вихідний день, тому кінцева дата оплати 28.01.2021) та закінчилося 26.07.2021;

№ SI від 05.01.2021 почалося з 27.01.2021 (кінцева дата оплати 26.01.2021) та закінчилося 27.07.2021;

№ SI від 12.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021);

№ SI від 13.01.2021 почалося з 04.02.2021 (кінцева дата оплати 03.02.2021) та закінчилося 04.08.2021;

№ SI від 13.01.2021 почалося з 04.02.2021 (кінцева дата оплати 03.02.2021) та закінчилося 04.08.2021;

№ SI від 14.01.2021 почалося з 05.02.2021 (кінцева дата оплати 04.02.2021) та закінчилося 05.08.2021;

№ SI від 14.01.2021 почалося з 16.02.2021 (кінцева дата оплати 13.02.2021 припадає на вихідний день, тому кінцева дата оплати 28.01.2021) та закінчилося 16.08.2021;

№ SI від 15.01.2021 почалося з 06.02.2021 (кінцева дата оплати 05.02.2021) та закінчилося 06.08.2021;

№ SI від 15.01.2021 почалося з 06.02.2021 (кінцева дата оплати 05.02.2021) та закінчилося 06.08.2021;

№ SI від 16.01.2021 почалося з 09.02.2021 (кінцева дата оплати 06.02.2021 припадає на вихідний день, тому кінцева дата оплати 08.02.2021) та закінчилося 09.08.2021;

№ SI від 18.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021;

№ SI від 19.01.2021 почалося з 19.02.2021 (кінцева дата оплати 18.02.2021) та закінчилося 19.08.2021;

№ SI від 20.01.2021 почалося з 11.02.2021 (кінцева дата оплати 10.02.2021) та закінчилося 11.08.2021;

№ SI від 20.01.2021 почалося з 11.02.2021 (кінцева дата оплати 10.02.2021) та закінчилося 11.08.2021;

№ SI від 20.01.2021 почалося з 11.02.2021 (кінцева дата оплати 10.02.2021) та закінчилося 11.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 11.02.2021 (кінцева дата оплати 10.02.2021) та закінчилося 11.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021) та закінчилося 12.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021) та закінчилося 12.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021) та закінчилося 12.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021) та закінчилося 12.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021) та закінчилося 12.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021) та закінчилося 12.08.2021;

№ SI від 22.01.2021 почалося з 13.02.2021 (кінцева дата оплати 12.02.2021) та закінчилося 13.08.2021;

№ SI від 23.01.2021 почалося з 13.02.2021 (кінцева дата оплати 12.02.2021) та закінчилося 13.08.2021;

№ SI від 25.01.2021 почалося з 16.02.2021 (кінцева дата оплати 15.02.2021) та закінчилося 16.08.2021;

№ SI від 25.01.2021 почалося з 16.02.2021 (кінцева дата оплати 15.02.2021) та закінчилося 16.08.2021;

№ SI від 26.01.2021 почалося з 17.02.2021 (кінцева дата оплати 16.02.2021) та закінчилося 17.08.2021;

№ SI від 26.01.2021 почалося з 17.02.2021 (кінцева дата оплати 16.02.2021) та закінчилося 17.08.2021;

№ SI від 26.01.2021 почалося з 17.02.2021 (кінцева дата оплати 16.02.2021) та закінчилося 17.08.2021;

№ SI від 27.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021;

№ SI від 27.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021;

№ SI від 27.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021;

№ SI від 27.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021;

№ SI від 27.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021;

№ SI від 27.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021.

Отже, здійснивши власний перерахунок пені, в межах розрахунку позивача, з урахуванням умов договору, здійснених поставок, а також порядку розрахунків погодженого сторонами, здійснених оплат та дат прострочення, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 23 105,62 грн..

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.3 договору сторони домовилися, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона несе відповідальність, встановленої статтею 625 ЦК України, а саме: той, хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої сторони за договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 12% річних в сумі 24 751,47 грн. та інфляційні витрати у розмірі 18 401,84 грн..

Здійснивши власний перерахунок 12 % річних та інфляційних витрат, з урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, а також, встановлених судом дат прострочення по сплаті грошового зобов`язання, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 12% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 24 464,04 грн., а інфляційні витрати підлягають задоволенню частково в сумі 18 014,26 грн..

З приводу розподілу судових витрат за наслідками розгляду спору суд зазначає наступне.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 5 752,87 грн..

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 17 600,00 грн..

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи надано копії:

- договору про надання правової (правничої) допомоги № 28/05/2021-1ПД від 28.05.2021;

- додаткова угода від 28.05.2021 до укладеного між сторонами договору про надання правової (правничої) допомоги № 28/05/2021-1ПД від 28.05.2021;

- довіреність, видана на ім`я адвоката Спиридонова О.В.;

- опис наданих послуг від 02.06.2021 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 28/05/2021-1ПД від 28.05.2021;

- платіжного доручення № 665 від 02.06.2021 про сплату витрат за юридичні послуги згідно договору № 28/05/2021-1ПД від 28.05.2021 на загальну суму 17 600,00 грн.;

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія МК № 001709 від 08.11.2019;

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, доказів на підтвердження неспівмірності заявленої суми витрат на правничу допомогу відповідачем надано не було, клопотань про зменшення суми відшкодування витрат представник відповідача не заявляв.

З огляду на викладене та враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про відшкодування позивачу відповідачем витрат на оплату послуг адвоката у сумі 17 263,19 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРГОТРАНС ГРУП» (місцезнаходження: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Соборна, буд. 118/19, кв. 162; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» (місцезнаходження: 02232, м. Київ, вул. Закревського, 16; ) 317 640,74 грн. основного боргу, 23 105,62 грн. нарахованої пені, 24 464,04 грн. 3% річних, 18 014,26 грн. інфляційних нарахувань, 5 752,87 грн. судового збору та 17 263,19 грн. адвокатських витрат.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256 та п. п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.11.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко