РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2021Справа № 910/8367/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участю секретаря судового засідання Ярошевської І.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позовну заяву Фізичної особи-підприємця Карташової Галини Євстафіївни, м. Чернігів

до Фізичної особи-підприємця Воронько Ярослави Олександрівни, м. Київ

про стягнення 100 985, 34 грн,

Представники:

від позивача: Захарова О.М.;

від відповідача: Прокопенко В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Карташова Галина Євстафіївна (далі - ФОП Карташова Г.Є./позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Воронько Ярослави Олександрівни (далі - ФОП Воронько Я.О./відповідач) про стягнення 100 985,34 грн, у тому числі: 34 000,00 грн - орендної плати, сплаченої за договором оренди нерухомого майна №27012020 від 27.01.2020, 22 500,00 грн - збитків, 6 400,00 грн - вартості придбаних товарів, 5 887,44 грн - інфляційних втрат, 2 197,90 грн - 3% річних та 30 000,00 грн - моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення умов договору оренди нерухомого майна №27012020 від 27.01.2020 не виконано взяті на себе зобов`язання та не передано в оренду приміщення, внаслідок чого позивачем понесені збитки у вигляді сплаченої орендної плати за один місяць, неотриманого доходу, на який позивач розраховував та вартості придбаних товарів, які необхідно було встановити в орендованому приміщенні.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 26.05.2021 позовну заяву залишив без руху та встановив строк для усунення виявлених недоліків.

10.06.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 14.06.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 12.07.2021.

12.07.2021 відповідачем подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому ФОП Воронько Я.О. заперечила проти задоволення позову, посилаючись на те, відповідачем передано, а позивачем прийнято в оренду нерухоме майно, що підтверджується підписаним сторонами додатком № 1 від 27.01.2020 до договору оренди нерухомого майна №27012020 від 27.01.2020, який фактично є актом приймання-передачі нерухомого майна в оренду.

12.07.2021 суд відклав підготовче засідання на 09.08.2021.

22.07.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, а також заява про зміну підстав позову.

Отже, у поданій заяві про зміну підстав позову позивач зазначає, що відповідач взяв на себе зобов`язання у 14-денний строк з дня підписання договору оренди (до 10.02.2021) провести за свій рахунок косметичний ремонт стін приміщення, замінити ганок вхідної групи та передати приміщення в оренду позивачу. Проте, відповідачем у цей строк взяті на себе зобов`язання не виконано, приміщення в оренду позивачу не передано. При цьому, позивачем здійснено оплату за оренду приміщення у розмірі 34 000,00 грн, яким позивач так і не користувався. Таким чином, позивач вважає, що відповідач повинен повернути сплачену на його користь орендну плату, а також сплатити понесені позивачем збитки у вигляді неотриманого доходу за 9 днів та відшкодувати вартість придбаних позивачем товарів, які були встановлені відповідачем в орендованому приміщенні.

04.08.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив з урахуванням зміни підстав позову.

09.08.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи нотаріально посвідчених заяв свідків.

09.08.2021 у підготовчому засіданні відповідачем подано клопотання про необхідність огляду оригіналів договорів доручення та призначення судової експертизи у цій справі, клопотання про виклик та допит свідків.

Суд протокольною ухвалою прийняв до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову, а також відклав розгляд клопотання відповідача про виклик свідків та призначення судової експертизи, а також відклав підготовче засідання на 13.09.2021.

13.09.2021 суд відклав підготовче засідання на 04.10.2021.

04.10.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.11.2021.

01.11.2021 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про приєднання фотознімків до матеріалів справи разом із клопотанням про поновлення строку на подання додаткових доказів, а також клопотання про зменшення судових витрат з урахуванням заяви про виправлення описки в цьому клопотанні, в якому позивач просить суд зменшити суму витрат на оплату правової допомоги, понесених відповідачем у цій справі.

01.11.2021 у судове засідання з`явилися представники сторін.

Зокрема, представник ФОП Карташової Г.Є. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з урахуванням заяви про зміну підстав позову.

Представник ФОП Воронько Я.О. проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд відмовив позивачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання додаткових доказів у справі, оскільки аналогічні докази вже містяться в матеріалах справи.

Щодо клопотання відповідача про виклик та допит свідків, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 89 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Дослідивши надані позивачем заяви свідків, суд дійшов висновку, що викладені у цих заявах обставини не заперечуються сторонами та не суперечать наявним в матеріалах справи доказам, що є підставою для відмови у задоволенні цього клопотання.

Щодо клопотання відповідача про призначення судової експертизи для дослідження, наданих позивачем договорів доручення від 05.01.2020 та від 15.01.2020, укладених між позивачем та ОСОБА_2, суд зазначає, що дослідження дати укладення цих договорів не відноситься до предмету доказування у цій справі, внаслідок чого це клопотання відповідача також не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.01.2020 між Фізичною особою-підприємцем Воронько Ярославою Олександрівною (далі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Карташовою Галиною Євстафіївною (далі - орендар) укладено договір оренди нерухомого майна № 27012020, предметом якого є строкова передача в користування на платній основі, належного орендодавцю приміщення, розташованого на 1 поверсі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 2Б. приміщення №, загальна площа 71,8 кв.м.

В пункті 1.4. договору визначено, що об`єкт нерухомості буде використовуватися для здійснення господарської діяльності розміщення надання послуг з косметології.

Згідно п. 2.1.1. договору орендодавець зобов`язався передати орендареві об`єкт нерухомості, зазначений у п. 1.1. договору, не пізніше 1 дня з моменту підписання договору зі складанням акту прийому-передачі приміщення (додаток №1 до договору), що підписується сторонами, додається до договору і є його невід`ємною частиною.

У відповідності до п. 2.1.2. договору орендодавець зобов`язався надати об`єкт нерухомості в стані, придатному для використання за призначенням відповідно до умов договору. Згідно додатку №3 до договору провести ремонтні та профілактичні роботи за свій рахунок.

В п. 2.2.9. договору передбачено, що у випадку, якщо орендодавець не передав об`єкт нерухомості в строк згідно п. 2.1.1. договору, орендар має право вимагати від орендодавця передачі об`єкта нерухомості і відшкодування збитків, обумовлених затримкою або відмовитися від даного договору і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3.1. договору орендна плата за календарний місяць оренди становить - 34 000,00 грн.

Нарахування орендної плати починається з моменту фактичного використання об`єкта нерухомості відповідно до акту прийому-передачі приміщення (додаток №1 до договору), підписаного сторонами. Особливості порядку розрахунків по орендній платі за об`єкт нерухомості: на момент підписання договору вноситься оплата за перший місяць оренди. Залогова сума в розмірі місячної орендної плати вноситься у день, з якого починається нарахування орендної плати згідно п. 3.1.3. (п. 3.1.1. та п. 3.1.2. договору).

Згідно п. 3.1.3. договору нарахування орендної плати починається з 10.02.2020.

Пунктом 3.2.1. договору передбачено, що орендар звільняється від сплати орендної плати за весь час, протягом якого об`єкт нерухомості неможливо було використовувати через обставини, за які орендар не відповідає.

Строк дії даного договору встановлений з 10.02.2020 по 10.02.2023 (п. 4.1. договору).

У відповідності до п. 4.1.1. договору моментом фактичного використання об`єкта нерухомості за даним договором є підписання сторонами акту прийому-передачі нежитлового приміщення (додаток №1 до договору).

Так, 27.01.2020 між сторонами підписано додаткову угоду №1 до цього договору, відповідно до умов якої орендодавець передає орендарю в користування на платній основі, належного орендодавцю приміщення розташованого на 1 поверсі, що находиться за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 2Б, приміщення №, загальна площа 71,8 кв.м. Дана додаткова угода №1 є невід`ємною частиною договору оренди нерухомого майна № 27012020 від 27.01.2020.

Додатковою угодою № 3 від 27.01.2020 сторони погодили проведення косметичного ремонту стін приміщення за рахунок орендодавця у строк 14 днів після підписання договору.

Позивач стверджує, що на виконання умов цього договору сплатив на користь відповідача орендну плату за один місяць у розмірі 34 000,00 грн.

На підтвердження здійснення орендної оплати позивачем надано дублікати квитанцій:

- № 0.0..1 від 02.02.2020 на суму 15 000,00 грн, платник: ОСОБА_2, одержувач: ОСОБА_1 , призначення платежу: сплата за оренду згідно договору;

- № 0.0..1 від 02.02.2020 на суму 15 000,00 грн, платник: ОСОБА_2 , одержувач: ОСОБА_1 , призначення платежу: сплата за оренду згідно договору;

- № 0.0..1 від 02.02.2020 на суму 4 000,00 грн, платник: Карташова Галина Євстафіївна , призначення платежу: сплата за оренду згідно договору.

Позивач стверджує, що відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконано, зокрема, ФОП Воронько Я.О. у встановлений додатковою угодою № 3 строк (до 10.02.2020), не виконала ремонтні роботи у повному обсязі, а також фактично не передала приміщення в оренду, внаслідок чого позивачем понесені збитки.

Так, позивачем складено акт про недоліки № 1 від 19.02.2020, в якому зафіксовано, що відповідачем станом на 19.02.2020 не було виконано наступні пункти додаткової угоди № 3 в узгоджені договором терміни: п. 2.7. додаткової угоди № 3 - фарбування металевих елементів вхідної групи, п. 2.8. додаткової угоди №3 - фарбування декоративних елементів, п. 2.1. додаткової угоди №3 - витяжка, який підписано позивачем та свідками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

19.02.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію, в якій позивач вимагав повернути сплачену орендну плату за місяць у розмірі 34 000,00 грн, а також відшкодувати витрати на придбане обладнання в сумі 6 400,00 грн, одночасно позивачем направлено акт про недоліки №1 від 19.02.2020, що підтверджується описом вкладення у поштове відправлення.

Ця претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Отже, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача суми сплаченої орендної плати за один місяць у розмірі 34 000,00 грн, понесених збитків, завданих внаслідок неможливості здійснення господарської діяльності в орендованому приміщенні у період з 10.02.2020 по 19.02.2020 в сумі 22 500,00 грн та витрат на придбане обладнання, яке було встановлено в орендованому приміщенні у загальному розмірі 6 400,00 грн.

Так, на підтвердження понесених витрат на придбане обладнання: душову кабіну вартістю 2 900,00 грн та бойлер вартістю 3 500,00 грн, позивачем надано суду: товарний чек № 1834202 від 09.02.2020 на придбання душової кабіни Sansa s-90/15 вартістю 2 900,00 грн, виписаний ФОП Шлінським та акт надання послуг №УТ-8546 від 07.02.2020 на придбання бойлера Gorenje GBF 80 вартістю 3 500,00 грн, складений та підписаний виконавцем ФОП Суліненко А.І., при цьому, від замовника акт не підписано, проте в графі «замовник» зазначено ОСОБА_6.

Крім того, позивач нараховує на суму боргу 3 % річних у розмірі 2 197,90 грн та інфляційні втрати в сумі 5 887,44 грн, а також просить суд стягнути моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. (ч. 2 ст. 509 ЦК України)

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна № 27012020 від 27.01.2020, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв в строкове платне користування приміщення розташоване на 1 поверсі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 2Б. приміщення №, загальна площа 71,8 кв.м, що підтверджується підписаною додатковою угодою №1 від 27.01.2020, яка фактично є актом приймання-передачі приміщення.

Так, в п. 2.1.1. договору сторони погодили, що орендодавець зобов`язується передати орендареві об`єкт нерухомості, зазначений у п. 1.1. договору, не пізніше 1 дня з моменту підписання договору зі складанням акту прийому-передачі приміщення (додаток №1 до договору), що підписується сторонами, додається до договору і є його невід`ємною частиною.

За вказаних обставин, судом не приймаються до уваги доводи позивача з посиланням на те, що відповідачем не було передано в оренду приміщення, оскільки наведене спростовується підписаним актом приймання-передачі у вигляді додаткової угоди №1, як це погоджено сторонами в п. 2.1.1. договору.

Крім того, щодо твердження позивача про те, що на виконання умов договору оренди, ФОП Карташова Г.Є. здійснила оплату на користь ФОП Воронько Я.О. у розмірі 34 000,00 грн, суд зазначає таке.

Як вбачається з наданих позивачем дублікатів квитанцій №0.0..1 та №0.0..1 від 02.02.2020, платником зазначено ОСОБА_2 з призначенням платежу: сплата за оренду згідно договору.

Разом із тим, з наданих позивачем договорів доручення від 05.01.2020 та від 15.01.2020, укладених між позивачем та ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_2, як повірена, зобов`язалась від імені та за рахунок довірителя сплачувати кошти за орендну плату згідно орендних договорів.

За вказаних обставин, квитанції № 0.0..1 та № 0.0..1 від 02.02.2020 судом не приймаються, як належні докази здійснення орендної оплати згідно договору оренди нерухомого майна № 27012020 від 27.01.2020, оскільки оплата за цими квитанціями здійснена від імені фізичної особи ОСОБА_2, а не від імені позивача, крім того, з призначення платежу не вбачається за можливе встановити згідно якого саме договору оренди здійснені ці оплати.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт здійснення орендної оплати на суму 34 000,00 грн саме за договором оренди нерухомого майна №27012020 від 27.01.2020, а також не доведено, що орендоване приміщення не передано в оренду, оскільки матеріали справи містять докази підтвердження передачі відповідачем орендованого приміщення, що є підставою для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги, крім того, судом встановлено та сторонами не заперечувалося у судовому засіданні, що договір між сторонами не розірвано.

Щодо позовної вимоги про стягнення вартості придбаного обладнання у розмірі 6 400,00 грн, яке було встановлене відповідачем в орендованому приміщенні, суд зазначає таке.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на придбання душової кабіни Sansa s-90/15 вартістю 2 900,00 грн надано суду товарний чек № 1834202 від 09.02.2020, виписаний ФОП Шлінським, який не може бути прийнятий судом, як беззаперечний доказ здійснення позивачем оплати за придбаний товар, оскільки він не містить будь-яких реквізитів платника, а також позначень, що товар було оплачено.

На підтвердження понесених витрат на придбання бойлера Gorenje GBF 80 вартістю 3 500,00 грн позивачем надано суду акт надання послуг №УТ-8546 від 07.02.2020, який складено та підписано виконавцем ФОП Суліненко А.І., при цьому, від замовника акт не підписано, проте в графі «замовник» зазначено ОСОБА_6, тобто цей акт складено на виконання замовлення іншої особи.

Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на придбання душової кабіни та бойлера у розмірі 6 400,00 грн, внаслідок чого ця вимога також не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення понесених збитків у вигляді неотриманого доходу у розмірі 22 500,00 грн, внаслідок неможливості здійснення позивачем господарської діяльності у період з 10.02.2020 по 19.02.2020, суд зазначає, що судом встановлено вище, що 27.01.2020 відповідач передав, а позивач прийняв в оренду приміщення, про що сторони підписали додаткову угоду № 1.

При цьому, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що позивач був позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність, яка полягає у наданні косметологічних послуг, у зазначений період.

Зокрема, позивач вказує на те, що в порушення умов додаткової угоди №3 відповідачем у строк до 10.02.2020 не пофарбовано металеві елементи вхідної групи, декоративні елементи та витяжки, проте, суд зазначає, що зазначені недоліки не перешкоджали здійсненню позивачем своєї господарської діяльності, оскільки ремонт в приміщенні, як стверджують сторони, виконаний у повному обсязі.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем понесення збитків у вигляді неотриманого доходу за період з 10.02.2020 по 19.02.2020 внаслідок невиконання відповідачем умов додаткової угоди, що має наслідком відмову у задоволенні позову.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 30 000,00 грн, суд зазначає таке.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абзац другий пункту 5 постанови Пленуму № 4).

Разом із тим, позивачем не доведено, відповідно судом не встановлено, що позивачу завдано втрат немайнового характеру, зокрема, заподіяно моральної шкоди на суму 30 000,00 грн, а тому ця позовна вимога задоволенню не підлягає.

Суд також відмовляє у задоволенні похідних позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат з підстав відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення сплаченої суми орендної плати та витрат на придбане обладнання.

Ураховуючи встановлене вище, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у сукупності та заслухавши представників сторін у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та документально не підтверджено обставин, викладених у позовній заяві, що має наслідком відмову у задоволенні позову.

Згідно положень статті 129 ГПК України, з огляду на відмову у задоволенні позову витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись стаття 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Карташової Галини Євстафіївни відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України

Повний текст рішення складено: 11.11.2021.

Суддя В.В. Бондарчук