ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про відмову у видачі судового наказу
09.11.2021р. Справа № 905/2057/21
02.11.2021 через підсистему "Електронний суд" від Фізичної особи підприємця Чередніченко Володимира Анатолійовича надійшов відзив на позовну заяву б/н від 01.11.2021 (вх.№07-10/1629), в якому останній заперечує проти заяви стягувача. Зазначає, що ТОВ "УМВЕЛЬТ БАХМУТ" не надав доказів виконання послуг за договором, з травня 2020 року ТОВ "УМВЕЛЬТ БАХМУТ" не надає ФОП Чередніченко В.А. щомісячно рахунки та акти виконаних робіт, як це передбачено п. 3.1. договору №688 від 19.09.2018. При цьому боржник зазначає, що з 01.06.2019 не веде господарську діяльність на зазначеному у п.2.1 договору об`єкті, у зв`язку з закінченням дозволу на розміщення тимчасової споруди 13.05.2019, а з 27.01.2021 ФОП Чередніченко В.А. припинив підприємницьку діяльність.
Господарський суд, розглянувши подану заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УМВЕЛЬТ БАХМУТ", дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 2 та 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено, між іншим, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
За приписами ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
У відповідності до приписів ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі ст.77 вказаного нормативно-правового акту обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як визначено у ст.91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
В силу норм ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом №88 від 24.05.1995р. Міністерства фінансів України, документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.
За приписами ч.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та п.п.2.4, 2.5 вказаного Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
Тобто, письмовими доказами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні містити відомості щодо фактичного здійснення такої операції, мати як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема, підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.
В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх платіжних зобов`язань за договором №688 від 19.09.2018 на надання послуги зі збору, вивезення та захоронення ТПВ у розмірі 2413,28 грн.
З матеріалів заяви вбачається, що 19.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УМВЕЛЬТ БАХМУТ" (далі - Виконавець, заявник) та Фізичною особою підприємцем Чередніченко Володимиром Анатолійовичем (далі - Замовник, боржник) підписано договір №688 від 19.09.2018 на надання послуги зі збору, вивезення та захоронення ТПВ (далі - Договір).
За умовами п.1.1. Договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання по виконанню робіт плановою - регулярного очищення від побутових відходів замовника. При цьому сторони дотримуються "Правил благоустрою в місті Артемівську", затверджених рішенням Артемівської міської ради №6/41-744 від 24.07.2013.
Відповідно до п.3.1. Договору оплата здійснюється протягом 10 днів з дня пред`явлення Виконавцем рахунку та акту виконаних робіт.
Пунктом 6.1. Договору передбачено, що Акти виконаних робіт підписуються і повертаються Замовником протягом 10-ти календарних днів з моменту їх отримання. У разі неповернення актів виконаних робіт потягом зазначеного терміну, вони вважаються узгодженими Сторонами і підлягають оплаті.
Згідно п. 6.1. Договір укладено строком з 01.09.2018 по 31.12.2028, а у порядку розрахунків до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.
На переконання суду, виходячи з норм ст.ст. 76, 77, 150 Господарського процесуального кодексу України та положень договору на надання послуги зі збору, вивезення та захоронення ТПВ №688 від 19.09.2018, при зверненні до суду в порядку наказного провадження з вимогами про стягнення з боржника заборгованості заявником має бути підтверджено не тільки факт укладення договору у письмовій формі, а й безпосередньо факт надання цих послуг, підстави виникнення зустрічного зобов`язання та докази прострочення його виконання боржником.
Сукупність поданих заявником документів не підтверджує фактичне виконання сторонами умов договору, а також не вказують на правильність і безспірність здійснених заявником розрахунків.
Дослідивши розглядувану заяву та додані до неї документи, а також наявність поданого боржником відзиву з запереченнями на таку заяву, господарський суд дійшов висновку, що заявником не представлено суду доказів, що можуть свідчити про безспірність виникнення у боржника перед стягувачем заборгованості, щодо стягнення якої подано заяву.
Щодо пред`явлених до стягнення з боржника витрат за послуги Укрпошти в сумі 54,00 грн., суд зазначає наступне.
Нормами процесуального закону не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, які відмінні від неоспорюваної заборгованості та витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу.
Зокрема, частиною 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною першою ст. 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Проте розділ ІІ Господарського процесуального кодексу України, яким регулюється наказне провадження, не передбачає подання будь-якої заяви по суті спору, що унеможливлює подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.
Виходячи з вище наведеного в сукупності, суд зазначає, що процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога про стягнення з боржника витрат за послуги Укрпошти в сумі - 54,00 грн. не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч.2 ст. 151 ГПК України).
Керуючись ст.ст. 76, 77, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів (ст.ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвала підписана 09.11.2021.

Суддя Н.В. Величко