УХВАЛА

м. Київ

04.11.2021Справа № 910/12265/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши

скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення/дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

у справі №910/12265/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України "

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро"

про стягнення 372 580,75 грн

представники учасників справи:

від стягувача (скаржника): Уманець С.Г.

від боржника: не з`явився

від органу державної виконавчої служби: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна енергопостачальна організація "Київенерго" (в подальшому змінено Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" (відповідач) суми штрафу у розмірі 372580,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № ОДН0088-С від 17.11.2016 в частині реєстрації податкових накладних на поставлений товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/12265/17 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 372580,75 грн штрафу та 5588,71 грн витрат зі сплати судового збору.

10.10.2017 на виконання вказаного рішення Господарського суду міста Києва видано відповідний наказ.

09.09.2021 через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" надійшла скарга на рішення/дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 розгляд скарги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення/дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинського О.В. призначено на 30.09.2021.

Протокольною ухвалою від 30.09.2021 відкладено судове засідання на 04.11.2021.

У судове засідання 04.11.2021 прибув представник стягувача (скаржника), представники боржника та органу державної виконавчої служби не з`явилися.

У відповідності до ч.2 ст.342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Оскільки органом державної виконавчої служби не надано матеріалів виконавчого провадження, враховуючи, що ухвала від 30.09.2021 отримана органом державної виконавчої служби 26.10.2021 та у останнього було достатньо часу на для надання суду матеріалів виконавчого провадження, приймаючи до уваги строки розгляду скарги, суд дійшов висновку про розгляд скарги за наявними у матеріалах справи документами.

Представник стягувача (скаржника) у судовому засіданні 04.11.2021 надав суду пояснення щодо скарги, просив суд її задовольнити.

Розглянувши в судовому засіданні 04.11.2021 скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", заслухавши пояснення представника скаржника, суд прийшов висновку про задоволення скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім того, в силу приписів частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Вказаним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що однією з засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Отже, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби щодо примусового виконання судових рішень.

Постановою від 11.08.2021 державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича відкрито виконавче провадження ВП №66419082 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/12265/17.

23.08.2021 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинським Олексієм Валерійовичем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Постанова мотивована відсутністю у боржника майна та коштів (доходів), на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Стягувач вказує, що у порушення вимог законодавства в сфері примусового виконання судових рішень державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинським Олексієм Валерійовичем, зокрема:

у повній мірі не виявлено та не накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на поточних рахунках, що відкриті у банківських та фінансових установах на ім`я боржника, а також знаходяться у володінні чи користуванні інших осіб;

в порушення вимог частини восьмої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавцем належним чином не здійснена перевірка майнового стану боржника в 10 денний строк з дня відкриття виконавчого провадження;

не направлено запити до реєстраційних органів (територіальні сервісні центри МВС України, Реєстраційної служби, Департамент державної реєстрації та нотаріату, Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захист споживачів, Міністерства юстиції України) щодо наявності у власності боржника належного йому майна: транспортних засобів, об`єктів нерухомого майна;

не винесено постанову, котрою із метою недопущення пошкодження вказаного майна необхідно попередити керівництво та/або відповідальних осіб Боржника про відповідальність за пошкодження (знищення) відповідного майна, передбачену чинним законодавством України;

не проведено державної реєстрації публічних обтяжень рухомого майна боржника в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна;

не направлено запити до ДП "Національні інформаційні системи" щодо встановлення факту видання Боржником довіреностей на ім`я третіх осіб на право користування належним рухомим майном, котре належить боржнику;

не направлено до територіального органу Фонду соціального страхування України страхувальників, котрі здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців (в даному випадку боржника) запит щодо встановлення факту;

не направлено запити до органу доходів і зборів з метою отримання інформації про дебіторську заборгованість боржника;

не застосовано та не вжито інших та можливих заходів у виконавчому провадженні.

Посилаючись на наведене вище, стягувач стверджує, що у виконавчому провадженні №66419082 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 у справі №910/12265/17 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинським Олексієм Валерійовичем були порушені засади виконавчого провадження, а саме:

обов`язковості виконання рішень, відповідно до якого виконавчі документи є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України;

законності, який вимагає неухильного додержання вимог Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження", вимог інших актів законодавства. Виконавець не всебічно і не повно проводить виконавче провадження, не забезпечує прийняття законних і неупереджених рішень;

диспозитивності, відповідно до якого учасники виконавчого провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", так як виконавцем проігнороване прохання вжити заходів примусового виконання, викладене у заяві про примусове виконання рішення.

У своїй скарзі Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" просить суд:

визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича у виконавчому провадженні №66419082 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 у справі №910/12265/17;

скасувати постанову від 23.08.2021 державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП №66419082);

зобов`язати державного виконавця державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича вжити передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо своєчасного та повного примусового виконання судового наказу Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 у справі №910/12265/17.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Зі змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.08.2021 вбачається, що державним виконавцем при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 було встановлено, що у боржника відсутні майно та кошти (доходи), на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Суд зазначає, що повернення виконавчого документа з наведених підстав є правомірним лише в тому разі, якщо державний виконавець реалізував увесь комплекс своїх можливостей та повноважень щодо розшуку майна і вжиті ним в повному обсязі заходи не дали змоги виявити майно, на яке може бути звернено стягнення.

У постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №910/25970/14 вказано, що висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Отже, висновок щодо "безрезультатності" та/або "неможливості розшуку майна чи встановлення/з`ясування певних обставин" буде обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізувавши надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, він повинен дотримуватись указаних вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених ст.2 Закону України "Про виконавче провадження": верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження; порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

При цьому, здійснення державним виконавцем комплексу дій, визначених Законом, вважається належним у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження стягувача та боржника.

Так, частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у тому числі, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до положень статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" 1. Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У відповідності до ч.1 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Згідно із матеріалів скарги вбачається, що відповідно до відповіді МВС України за боржником не зареєстровано транспортні засоби та згідно відповіді ДФС України кошти на рахунку боржника відсутні.

Дослідивши представлені скаржником у матеріали справи докази, а також відомості, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, оцінивши обсяг діяльності державного виконавця судом встановлено, що державним виконавцем усупереч наведеним вище приписам Закону України "Про виконавче провадження" не було реалізовано усієї сукупності дій щодо повної перевірки майнового стану боржника, та вчинення повного обсягу дій, спрямованих на примусове виконання наказу.

Так, державним виконавцем не було накладено арешт на грошові кошти та майно боржника; у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем не було проведено повного переліку дій щодо перевірки майнового стану боржника, не направлено запитів до банківських та інших фінансових установ про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника; не здійснено огляду приміщення за місцезнаходженням юридичної особи; не було вжито заходів щодо виклику посадових осіб боржника з приводу виконавчих документів; не вжито заходів для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника за межі України; не накладено штраф у зв`язку з невиконанням рішення суду боржником.

Також як зазначено вище, 11.08.2021 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинським Олексієм Валерійовичем здійснено запит до Державної фіскальної служби України про номери рахунків боржника; відповідь отримано 11.08.2021. Втім, у порушення ч.8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", наступного запиту державним виконавцем не здійснено.

З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66419082 від 11.08.2021 вбачається, що боржника було зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (пункт 2 постанови).

Згідно вимог статті 76 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Однак, органом державної виконавчої служби не надано у матеріали справи доказів, які б підтверджували подання боржником відповідної декларації та відсутні дані про реагування та контроль державного виконавця за невиконання боржником його законних вимог, що додатково підтверджує нереалізацію державним виконавцем всієї сукупності дій, спрямованих на виконання судового рішення в даній справі.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

За встановлених вище обставин, відсутність доказів належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо перевірки майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника, та як результат - про передчасність наявності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини 1статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги стягувача про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича у виконавчому провадженні №66419082 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 у справі №910/12265/17.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що постанова №66419082 від 23.08.2021 державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича про повернення виконавчого документа стягувачу підлягає скасуванню та є правомірною вимога стягувача про зобов`язання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича вжити передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо своєчасного та повного примусового виконання судового наказу Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 у справі №910/12265/17.

Статтею 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вище викладене, суд задовольняє скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення/дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Керуючись ст. ст. 233-235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення/дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

2. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича у виконавчому провадженні №66419082 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 у справі №910/12265/17.

3. Скасувати постанову від 23.08.2021 державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП №66419082).

4. Зобов`язати державного виконавця державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича вжити передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо своєчасного та повного примусового виконання судового наказу Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 у справі №910/12265/17.

5. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення - 04.11.2021 та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 08.11.2021.

Суддя С.О. Турчин