ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021м. ДніпроСправа № 904/6531/21

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П. при секретарі судового засідання Савенко О.О., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГІЛЛ ЕНІМАЛ НУТРІШН", 81083, Львівська область, Яворівський район, с.Жорниська, комплекс "Ямельня-1",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗООТЕХНОЛОГІЯ", 49006, м.Дніпро, пр.Пушкіна, буд.55, офіс 426,

про стягнення заборгованості за договором поставки №093-19К від 20.12.2018 року на суму 5 086 680,55грн.

Представники сторін:

від позивача: Святецький М.П.

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРГІЛЛ ЕНІМАЛ НУТРІШН" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗООТЕХНОЛОГІЯ", 49006, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд.55, офіс 426, про стягнення заборгованості за договором поставки №093-19К від 20.12.2018 року на суму 5 086 680,55грн., з яких: 4 139 032,52грн. основний борг, 443 345,24грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь період прострочення, 402 241,25грн. інфляційні нарахування на підставі ст.625 ЦК України, 102 061,54грн. проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3 % річних на підставі ст.625 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.08.2021р.

Ухвалою суду від 28.09.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.10.2021 о 15:30год.

Ухвалою суду від 27.10.2021р. відкладено розгляд справи по суті на 03.11.2021 р. о 16:15 год.

29.10.2021р. до Господарського суду Дніпропетровської області від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю ''КАРГІЛЛ ЕНІМАЛ НУТРІШН'' Святецького М. П. надійшла заява про участь в судовому засіданні 03.11.2021 р. о 16:15 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2021 клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні 03.11.2021р. о 16:15 год. в режимі відеоконференції задоволено.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Ухвала суду від 21.07.2021р. про відкриття провадження у справі була направлена на адресу відповідача, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, однак, на адресу суду повернулося поштове відправлення без вручення адресатові (поштове відправлення 781).

Суд звертає увагу, що адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є офіційним місцезнаходженням відповідача.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні 03.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.12.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "КАРГІЛЛ ЕНІМАЛ НУТРІШН" (надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗООТЕХНОЛОГІЯ" (надалі - Покупець) укладено Договір поставки № 093-19К (надалі - Договір), за п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товари, в т.ч., але не виключно корми, кормові добавки, премікси (далі по тексту Товар) на умовах зазначених в даному Договорі.

Відповідно до п. 1.2. Договору асортимент, кількість та ціна Товару визначається у рахунку-фактурі та/або у видаткових накладних.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що товар поставляється партіями на умовах FCA (в редакції Інкотермс 2010, в частині, що не суперечить умовам даного Договору), місце поставки: Львівська обл., Яворівський р-н., Комплекс Ямельня-1 або DAP (в редакції Інкотермс 2010, в частині, що не суперечить умовам даного Договору), місце поставки: склад покупця, що розташований за адресою, вказаною у Замовленні покупця.

Згідно з п.2.2. Договору партією Товару вважається кількість Товару, вказана у замовленні покупця. Умови поставки окремої партії Товару визначаються у Замовленні покупця.

Відповідно до п. 2.7. Договору право власності на Товар переходить від постачальника в момент підписання видаткової накладної на Товар.

Ціна та загальна вартість партії Товару вказується у рахунку-фактурі та/або у видатковій накладній (п.3.1. Договору).

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що загальна вартість цього Договору визначається, як сума вартості всього Товару, встановленого постачальником покупцю в рамках цього Договору, що визначається у підписаних Сторонами видаткових накладних на Товар.

Згідно з п.3.3. Договору розрахунки за цим Договором здійснюються шляхом банківського переказу на банківський рахунок постачальника, визначений у рахунках-фактурах та/або видаткових накладних. Обов`язок покупця з оплати Товару вважається виконаним в момент зарахування грошових коштів в повному обсязі на банківський рахунок постачальника.

Оплата Товару здійснюється з відстрочкою платежу 30 (тридцять) календарних днів з дати підписання видаткової накладної на Товар (п. 3.4. Договору).

Відповідно до п.3.5. Договору платежі, здійсненні покупцем, в першу чергу будуть зараховуватись, як оплата за раніше поставлений та неоплачений Товар.

Згідно з п. 4.2.3. Договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за Товар на умовах, визначених даним Договором.

Пунктом 8.1. Договору визначено, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, Сторона несе відповідальність визначену цим Договором та/або законодавством України.

У разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань покупець сплачує суму боргу з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня (п. 8.3. Договору).

Відповідно до п.8.5. Договору пеня нараховується на весь період прострочення оплати.

Сплата штрафних санкцій не звільняє Сторони від обов`язків виконання договірних зобов`язань (п.8.6. Договору).

Згідно з п. 11.1. Договору даний Договір вступає в силу з 20.12.2018 року та діє до 31 грудня 2019 року але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань Сторін. У разі письмової заяви однієї із Сторін про припинення Договору за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення строку дії Договору, Договір вважається продовженим на тих самих умовах на 1 календарний рік.

Пунктом 11.7. Договору встановлено, що строк позовної давності до вимог про оплату штрафних санкцій становить 3 (три) роки.

На виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар на суму 4 318 859,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №№2979 від 10.07.2020 на суму 265 130,00грн., 2980 від 10.07.2020 на суму 477 902,75грн., 3169 від 27.07.2020 на суму 452 447,00 грн., 3170 від 27.07.2020 на суму 194 735,00грн., 3335 від 06.08.2020 на суму 114 750,00 грн., 3463 від 13.08.2020 на суму 124 560,00 грн., 3464 від 13.08.2020 на суму 112 340,00 грн., 3518 від 18.08.2020 на суму 162 251,25 грн., 3639 від 28.08.2020 на суму 560 938,00 грн., 3640 від 28.08.2020 на суму 197 490,00 грн., 3699 від 01.09.2020 на суму 93 630,00 грн., 3864 від 15.09.2020 на суму 396 765,50 грн., 3865 від 15.09.2020 на суму 182 732,00 грн., 4122 від 30.09.2020 на суму 408 902,50 грн., 4123 від 30.09.2020 на суму 84 709,00 грн., 4434 від 16.10.2020 на суму 489 576,00 грн.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за наступними накладними: № 2979 від 10.07.2020 на суму 90 735,02грн., №2980 від 10.07.2020 на суму 477 902,75 грн., №3169 від 27.07.2020 на суму 452 447,00 грн., №3170 від 27.07.2020 на суму 194 735,00 грн., №3335 від 06.08.2020 на суму 114 750,00 грн., №3463 від 13.08.2020 на суму 124 560,00 грн., №3464 від 13.08.2020 на суму 112 340,00 грн., №3518 від 18.08.2020 на суму 162 251,25 грн., №3639 від 28.08.2020 на суму 560 938,00 грн., №3640 від 28.08.2020 на суму 197 490,00 грн., №3699 від 01.09.2020 на суму 93 630,00 грн., №3864 від 15.09.2020 на суму 396 765,50 грн., №3865 від 15.09.2020 на суму 182 732,00 грн., №4122 від 30.09.2020 на суму 408 902,50 грн., №4123 від 30.09.2020 на суму 84 709,00 грн., №4434 від 16.10.2020 на суму 489 576,00 грн.

Таким чином, з урахуванням часткових оплат та порядку зарахування, заборгованість відповідача перед позивачем станом на час розгляду справи становить 4 144 464,02грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в позовній заяві була зазначена заборгованість по накладній № 3169 від 27.07.2020 на суму 447 015,50грн., тоді як вона складає 452 447,00грн.

З врахуванням вищезазначеного, позивач в своїй позовній заяві просить стягнути заборгованість у розмірі 4 139 032,52грн., що є його конституційним правом.

На даний час відповідачем не додано доказів сплати заборгованості на суму 4 139 032,52грн., яка і підлягає задоволенню.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є факт виконання Договору, наявність простроченого боргу у Відповідача та обґрунтованість нарахування основного боргу, пені та компенсаційних виплат.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст.712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст. 232 ГК України).

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ст.ст.216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст.ст.76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.ст.78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач відзив на позов не надав, як і доказів сплати заборгованості.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем факт укладення сторонами спірного Договору та виконання позивачем умов Договору в частині своєчасної поставки товару.

У свою чергу, позивач вказує на систематичне порушення відповідачем умов Договору в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, позивач посилається на п.3.5. Договору, відповідно до якого, платежі, здійсненні покупцем, в першу чергу будуть зараховуватись, як оплата за раніше поставлений та неоплачений Товар.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 4 139 032,52грн.

Щодо нарахування пені в розмірі 443 345,24грн. (з врахуванням періодів по кожній накладній), 3 % річних у розмірі 102 061,54грн. за період з 10.08.2020р. по 12.07.2021р. (з врахуванням періодів по кожній накладній) та інфляційних втрат у розмірі 402 241,25грн. за період з серпня 2020р. по червень 2021р. (з врахуванням періодів по кожній накладній), суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Так, відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України та частини 1 статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин 4 і 6 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 ГК України.

В той же час, необхідно враховувати, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичного виконання договору (наприклад, поставка товару) не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17.

Відповідно до п.8.1. Договору, у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та/або чинним законодавством України.

Згідно п.8.3. Договору, у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань покупець сплачує суму боргу з врахуванням пені в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня.

Пеня нараховуються на весь період прострочення оплати.

Отже, судом встановлено, що сторонами не погоджено іншого періоду нарахування штрафних санкцій, аніж визначено законодавством.

За результатами перевірки розрахунків позивача, суд встановив, що при розрахунку пені позивач допустив помилку, провівши нарахування всупереч вимог наведених норм Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ГК України. За розрахунком суду пеня з простроченої суми становить 150 825,16 грн., яка підлягає стягненню.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Правові наслідки порушення грошових зобов`язань передбачені приписами ст.625 ЦК України. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу та сплата 3% річних, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та, відповідно, отримання від боржника компенсації за користування ним коштами, які належали до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Зазначені правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Правова природа 3% річних, інфляційних втрат є такою, що вони можуть нараховуватись саме на суму основного боргу.

Судом здійснено перевірку розрахунку заявлених позивачем вимог про стягнення інфляційних втрат за період з серпня 2020р. по червень 2021р. у розмірі 402 241,25грн. та 3 % річних за період з 10.08.2020р. по 12.07.2021р. у розмірі 102 061,54грн.

Перевіривши розрахунок позивача стосовно 3 % та інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що він є правомірним, обґрунтованим, відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає задоволенню інфляційні втрати за період з серпня 2020р. по червень 2021р. у розмірі 402 241,25грн. та 3 % річних за період з 10.08.2020р. по 12.07.2021р. у розмірі 102 061,54грн.

З урахуванням наданих позивачем доказів, до стягнення на користь позивача належать 4 139 032,52 грн. основного боргу, 150 825,16 грн. пені, 102 061,54 грн. - 3% річних, 402 241,25 грн. інфляційні втрати.

Згідно зі ст.129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗООТЕХНОЛОГІЯ" (49006, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд.55, офіс 426, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГІЛЛ ЕНІМАЛ НУТРІШН" (81083, Львівська область, Яворівський район, с. Жорниська, комплекс "Ямельня-1", ) 4 139 032,52 грн. основного боргу, 150 825,16 грн. пені, 102 061,54 грн. - 3% річних, 402 241,25 грн. індексу інфляції та судовий збір 76 300, 21 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 09.11.2021

Суддя С.П. Панна