ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
10.11.2021 Справа № 905/1923/21
про забезпечення позову, -
за позовною заявою позивачів:
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Касицька Людмила Миколаївна
про визнання правочинів недійсними, припинення права власності на об`єкт нерухомого майна та про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна,-
без виклику сторін, -
суддя Величко Н.В.
В провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа № 905/1923/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Світ-Агро" (позивач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Праймфід" (позивач 2) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроторгівельна фірма "ЗОРЯ" про:
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час розгляду Господарським судом Донецької області позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Світ-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Праймфід" про стягнення боргу з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроторгівельна фірма "ЗОРЯ" (справи № 905/624/21, № 905/639/21), відповідач відчужив належне йому на праві власності нерухоме майно на користь фізичної особи ОСОБА_1 за договорами купівлі-продажу від 23.04.2021, посвідченими приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Касицькою Л.М. та зареєстрованими за № 869 та 871 відповідно. На думку позивачів, відчуження відповідачем належного йому нерухомого майна після виникнення у нього грошових зобов`язань перед позивачами, свідчить про недобросовісність та зловживання правом відповідача по відношенню до позивачів, позаяк позивачі позбавлені можливості отримати задоволення своїх вимог за рахунок звернення стягнення на відчужене майно, з огляду на що договори купівлі-продажу майна, на підставі яких відбулось відчуження такого майна, є фіктивними правочинами і укладені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, що є підставою для визнання їх недійсними на підставі ст. 234 ЦК України.
Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 01.11.2021 між іншим підготовче засідання призначено на 30.11.2021; встановлено сторонам строк для вчинення дій процесуального характеру; повідомлено сторін та третю особу, що явка їх уповноважених представників в судове засідання визнана не обов`язковою.
В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, Товариство з обмеженою відповідальністю "Праймфід" вказує на те, що загальна сума грошових вимог позивача-1 та позивача-2 до відповідача складає 3.009.285,78 грн. Позивач-2 стверджує, що відповідач продемонстрував свою недобросовісність по відношенню до позивача-1 та позивача-2, адже здійснив успішне відчуження майна, що належало йому на праві власності та таким чином ухилився від виконання рішень Господарського суду Донецької області у справах № 905/639/21 та 905/624/21 про стягнення заборгованості. Вважає, що беручи до уваги співвідношення негативних наслідків, які можуть настати у разі невжиття заходів забезпечення позову з негативними наслідками від застосування заходів забезпечення позову, застосування запропонованого ним заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання передбаченого п.4 ч.1 ст.137 ГПК України, буде цілком співмірним та справедливим по відношенню до позивача-1 та позивача-2, так і до відповідача, адже даний захід забезпечення позову унеможливить жодні можливі дії з вищезгаданим майном та об`єктивно в разі забезпечення позову забезпечить ефективне виконання можливого рішення суду у даній справі.
До заяви додано платіжне доручення про сплату судового збору № 278 від 02.11.2021 на суму 1335,00 грн.
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За змістом ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши вищезазначену заяву без виклику сторін, суд зазначає наступне.
При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Частиною першою статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За частиною одинадцятою статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.14 ГПК України).
Системний аналіз правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 ГПК України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2, 5, 6, 7 ст. 137 ГПК України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
При цьому, суд зазначає, що така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник.
Відповідно до частини 1 статті 47 ГПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів; кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.
Як вбачається зі змісту поданої заяви про забезпечення позову, єдиною підставою для вжиття таких заходів, на які посилається заявник, в даному випадку є поведінка відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроторгівельна фірма "ЗОРЯ", яка полягає у невиконанні обов`язку з оплати отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Світ-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Праймфід" послуг.
По суті, подана позивачем-2 заява подана в інтересах у тому числі позивача-1 без надання документального підтвердження повноважень діяти в інтересах іншого позивача та ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду саме у даній справі у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення.
Крім того, заявник просить забезпечити позов шляхом заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо відчуження чи будь-які інші дії щодо нерухомого майна, власником якого на даний час відповідач не є. Власником відповідного нерухомого майна є інша особа фізична особа ОСОБА_1 , який не є учасником даної справи.
Позивачем-2 не подано суду доказів, які б підтверджували, що невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.
Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у п. 39 справи "Устименко проти України" принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Саме до цього й може призвести задоволення заяви ТОВ "Праймфіт" про забезпечення позову без з`ясування обставин справи по суті спору та без дослідження і надання правової оцінки наданих учасниками спору доказів по справі.
Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що заявником не доведено, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.
Відхиляючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що заяву про забезпечення позову, яка раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано повторно, якщо змінились певні обставини. Тобто, на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.
У зв`язку з відмовою в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, питання щодо зустрічного забезпечення не розглядається.
Керуючись ст.ст. 42, 46, 136, 140, 141, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
Ухвала набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом десяти днів до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалу підписано 10.11.2021.

Суддя Н.В. Величко