ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2021 справа № 904/5681/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Зубкович Д.С., розглянувши справу

за позовом: Комунального закладу освіти "Ліцей "Борисфен" Дніпропетровської обласної ради", місто Дніпро,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Ойл Сервіс", м. Львів,

предмет позову: розірвання договору № 62 від 04.11.2020 року, стягнення 35 631,00 грн.,

підстава позову: порушення умов договору № 62 від 04.11.2020 року,

за участю представників:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕС

13.07.2021 року до Господарського суду Львівської області надійшли матеріали справи за позовом Комунального закладу освіти "Ліцей "Борисфен" Дніпропетровської обласної ради" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Ойл Сервіс" про розірвання договору № 62 від 04.11.2020 року і про стягнення 35 631,00 грн. та ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2021 року передачу справи за підсудністю.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2021 року справу передано судді Матвіїву Р.І.

Ухвалою суду від 15.07.2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначеного на 29.09.2021 року.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 29.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 20.10.2021 р.

06.10.2021 року від позивача надійшов супровідний лист документами, зокрема, доказами понесення витрат на правову допомогу та з клопотанням про розгляд справи без участі представника позивача, проте, без доказів надіслання іншій стороні.

У судове засідання 20.10.2021 року сторони явку представників не забезпечили. Позивач повідомив про розгляд справи без участі його представника, тобто скористався правами, наданими ч. 3 ст. 196 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач повторно явку представника не забезпечив, кореспонденцію суду не отримав, що вбачається із відстеження поштового відправлення за трек-кодом 013, відповідно до якого відправлення не вручене під час доставки: інші причини, 04.10.2021 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. Причинами для відкладення розгляду справи визначено, зокрема, неявку в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; першу неявку в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суд зазначає, що відповідач обізнаний про дане судове провадження, адже, як зазначалось вище, 28.09.2021 року подано клопотання про відкладення судового засідання. Враховуючи наведене, суд не вважає систематичну та повторну неявку представника відповідача у судове засідання такою, що перешкоджає вирішенню спору по суті в даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 20.10.2021 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Позивач вважає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, сплативши відповідачу 35 631,00 гривень. Постачальник передав замовнику паперові талони на бензин А-92, загальною кількістю 1850 л. Позивач намагався декілька раз реалізувати (отоварити) талони на бензин, отримані від відповідача, але не зміг цього зробити через те, що мережі АЗС, які зазначені в довідці постачальника та розташовані на території м. Дніпра, відмовили в отоварені талонів на бензин позивачу. Позивач звертався із листами до відповідача, до ТОВ «Глуско-карт Україна» та до регіонального директора мережі АЗС WOG у місті Дніпро. Натомість від відповідача надійшов лист-звернення та додаткова угода № 1 до договору у зв`язку зі зміною банківського рахунку та місцезнаходження постачальника. Після цього позивач повідомляв відповідача про розірвання договору № 62 у спосіб надіслання засобами поштового зв`язку та електронною поштою додаткової угоди про розірвання договору, проте, жодної відповіді, у тому числі підписаної додаткової угоди, від відповідача не отримано.

Враховуючи такі обставини, позивач вважає за необхідне захистити свої права у спосіб розірвання договору № 62 від 04.11.2020 року та стягнення 35 631,00 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву на подав, заяв щодо надання додаткового строку для його подання не подавав. Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

04.11.2020 року Комунальний заклад освіти «Дніпропетровська загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 4 І-ІІІ ступенів» Дніпропетровської обласної ради» як замовник та Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Ойл Сервіс" як постачальник уклали договір № 62, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця бензин А-92 - талони пластикові, паперові або паливні скретч-картки, відповідно специфікації - додаток № 1 до цього договору (надалі іменується - «товар»), а покупець зобов`язується прийняти й оплатити товар на умовах, викладених у цьому договорі.

Згідно з витягом із рішення Дніпропетровської обласної ради від 05.06.020 року змінено тип Дніпропетровської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату № 4 І-ІІІ ступенів на ліцей «Борисфен», змінено назву Комунального закладу освіти «Дніпропетровська загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 4 І-ІІІ ступенів» Дніпропетровської обласної ради» на Комунальний заклад освіти "Ліцей "Борисфен" Дніпропетровської обласної ради"

Загальна сума договору становить 35 631,00 грн. (п. 3.2 договору).

Талони пластикові, паперові або паливні скретч-картки є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених талонах пластикових, паперових або паливних скретч-картках вважаються виконаними, при ньому постачальник не може передати замовнику товар іншої марки чи і кількості меншій, ніж зазначено в талонах пластикових, паперових або паливних скретч-картках (п. 5.4 договору).

Додатком № 1 до договору сторонами підписано специфікацію на бензин А-92, 1 850 літрів, 19,26 грн. за одиницю без ПДВ, на загальну суму 35 631,00 грн. з ПДВ.

Згідно з довідкою відповідача від 20.10.2020 року щодо мережі АЗС, розташованих на території м. Дніпро, надано перелік АЗС партнера Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Кард», а саме WOG та Glusco.

Згідно з платіжним дорученням № 571 від 26.11.2020 року позивач сплатив відповідачу 35 631,00 грн.

Позивачем отримано 185 карток, номіналом 10 літрів, копії яких долучено до матеріалів справи.

12.01.2021 року позивачем надіслано на електронну адресу директора відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 лист щодо виконання умов договору на бензин вих. № 7 від 12.01.2021 року у зв`язку з отриманням талонів, які не мають реального забезпечення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глуско-Карт Україна» листом від 01.2.2021 року повідомило позивача про зупинення постачання палива ТОВ «ІНТЕР КАРД» через мережу АЗС Glusco.

15.02.2021 року позивачем отримано лист від відповідача з додатковою угодою № 1 на ознайомлення та підписання у зв`язку зі зміною місцезнаходження ТОВ «Транс Ойл Сервіс» та відтермінування строків виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг.

10.03.2021 року позивачем надіслано засобами потового зв`язку додаткову угоду про розірвання договору № 62 від 04.11.2020 року, датовану 09.03.2021 року, проте, таке відправлення не було вручене адресату та повернуте позивачу із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

26.03.2021 року відповідачу повторно надіслано додаткову угоду про розірвання договору разом із супровідним листом вих. № 100 від 26.03.2021 року на електронну адресу директора - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Одним із обов`язків продавця є забезпечення поставки товарів у строки, встановлені цим договором (п. 6.3.1).

Дані факти матеріалами справи підтверджені, сторонами не спростовані.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із описаних обставин справи, між сторонами виникли правовідносини з поставки товару.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Крім цього, ст. 693 Цивільного кодексу України перебачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач придбав у відповідача товар - бензин марки А-92 у талонах в кількості 1 850 л, вартістю 35 631,00 грн., які позивачем сплачено 26.11.2020 року.

Позивачем підтверджено вжиття ним заходів щодо повідомлення відповідача про неможливість відпуску пального по придбаних у останнього талонах (звернення до відповідача, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско-Карт Україна»). Проте, відповідач не відреагував на звернення позивача, пропозицій вирішення проблемної ситуації не запропонував та недоліки не усунув. Також суд враховує, що відповідач не заперечує обставини, зазначені у позовній заяві.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено в ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 Цивільного кодексу України).

Із суті правовідносин, що виникли між сторонами, та виходячи з обставин справи, зокрема, здійснення позивачем оплати товару у повному розмірі, суд зазначає, що фактично позивачем придбано товар - пальне на умовах переоплати, тому до правовідносин застосовуються положення ст. 693 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Враховуючи суть правовідносин між сторонами та специфіку придбання палива у спосіб придбання карток з метою мати можливість їх пред`явлення на АЗС для отримання палива у межах строку дії таких карток, суд зазначає, що у погоджений договором строк - 7 календарних днів від дати укладення договору позивачу мали бути передані картки, які уже на час передачі мали бути забезпечені узгодженою кількістю палива, доступного для фактичного отримання позивачем при пред`явленні картки на АЗС. Договором між сторонами не визначалося додаткових умов чи дій від позивача для отримання палива на АЗС при пред`явленні карток. Відсутність палива на АЗС чи відсутність співпраці між відповідачем і АЗС не можуть вважатись об`єктивними обставинами неможливості виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, оплачених позивачем у повному обсязі. Як встановлено з матеріалів справи, позивачу передані відповідні талони, проте, лише частина з них виявилась придатними для їх отоварювання, що не спростовано належними і допустимими доказами.

Приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 7 Цивільного кодексу України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

За загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.

Як встановлено вище, відповідач неналежним чином виконував свій обов`язок щодо поставки товару - бензину марки А-92 на АЗС за талонами, придбаними позивачем у відповідача.

Із описаних вище обставин справи вбачається, що позивач з незалежних від нього причин не зміг отримати пальне по придбаних у відповідача талонах. Відповідачем таких обставин не спростовано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Враховуючи встановлені обставини справи, неспростованість їх відповідачем, суд доходить висновку про порушене право позивача на отримання оплаченого ним товару у спосіб відпуску палива на АЗС в кількості, обумовленій договором. Тому, суд вважає, що позивач має право вимагати у відповідача повернення сплаченої за неотриманий товар грошової суми - 35 631,00 грн.

Враховуючи наведене, сума, заявлена до стягнення, визнається судом обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про розірвання договору в судовому порядку, суд зазначає таке.

Так, позивач вважає, що оскільки відповідач у досудовому порядку додаткову угоду про розірвання договору не підписав, то така вимога підлягає задоволенню.

Ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом вище встановлено, що відповідачем неналежним чином виконано договірні зобов`язання, оскільки продано позивачу талони на пальне, які неможливо отоварити на АЗС. Наведене не відповідає меті укладеного договору та порушує інтереси позивача, адже покупець по договору не має реальної можливості упродовж тривалого часу (з листопада 2020 року по червень 2021 року) придбати пальне по талонах, які вже оплатив відповідачу.

Проте, суд звертає увагу, що відповідно до п. 10.1 договору № 62 він діє до 31.12.2020 року або до повного виконання зобов`язань договору. Тобто, дата, визначена договором як строк його дії, настала. Так, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання» не є тотожними. Беручи до уваги закінчення строку дії договору та виконання сторонами своїх зобов`язань, суд зазначає про припинення договору № 62 з підстав закінчення строку його дії. Суд звертає увагу, що розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), про що також зазначає Верховний Суд у постановах від 07.08.2018 у справі №910/7981/17 та від 18.11.2019 №910/16750/18.

Враховуючи наведене, суд зазначає про безпідставність такої позовної вимоги. Тому позовні вимоги підлягають частковому задовленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Суд також розглядає вимогу позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, у позовній заяві заявлено 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

06.10.2021 року долучено договір про надання правової допомоги № 10.03.21/1 від 10.03.2021 року, укладений з Адвокатським бюро «Адвокатське бюро Валерія Гейка», детальний опис робіт від 05.05.2021 року, акти наданих послуг № 1 від 12.03.2021 року, № 2 від 08.04.2021 року, і платіжні доручення від 26.03.2021 року, від 27.04.2021 року.

Проте, суд звертає увагу, що позивачем не подано суду доказів надіслання відповідних документів іншій стороні.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), а також у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом з тим, відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Не подаючи доказів надіслання документів іншій стороні, позивач не обґрунтовує невчинення таких дій, передбачених процесуальним законом. Крім цього, ненадіслання документів іншій стороні не забезпечує дотримання принципу змагальності та рівності сторін.

Враховуючи відсутність підстав для врахування доказів, поданих відповідачем 06.10.2021 року, на підтвердження обґрунтованості вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, відповідні вимоги вважаються не підтвердженими. Тому заявлені до стягнення 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу задоволенню не піддягають.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ч. 9 ст. 165, ст. ст. 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Ойл Сервіс" (ідентифікаційний код юридичної особи 42647162, 79008, Львівська обл., місто Львів, вул. Староєврейська, будинок 7А) на користь Комунального закладу освіти "Ліцей "Борисфен" Дніпропетровської обласної ради" (ідентифікаційний код юридичної особи 20199156, 49023, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Ростовська, будинок 15) 35 631,00 грн. заборгованості та 2 270,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

3. У задоволенні позовної вимоги про розірвання договору № 62 від 04.11.2020 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 03.11.2021.

Суддя Матвіїв Р.І.