РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2021 року м. Чернігівсправа № 927/990/21
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О. М.

Позивач: Державна установа Миколаївський слідчий ізолятор,

, вул. Лагерне поле, 5, м. Миколаїв, 54030

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Інженерний центр Імпульс,

, вул. Незалежності, 42, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

Предмет спору: про зобов`язання повернути майно,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Державна установа «Миколаївський слідчий ізолятор» звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Імпульс», у якому позивач просить суд зобов`язати відповідача повернути Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» ємнісні сповіщувачі (СЄ-2) у кількості 12 штук та 1 контролер СОЄ.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 07.10.2021 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу - триденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу - триденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копії вказаної вище ухвали були направлені 21.09.2021 на електронні адреси позивача та відповідача, з яких 22.09.2021 на електронну адресу суду надійшли повідомлення про отримання цієї ухвали суду.

Крім того, 27.09.2021 від відповідача на адресу суду поштою надійшло повідомлення про отримання 22.09.2021 ухвали суду від 21.09.2021.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 07.10.2021.

Сторони були повідомлені про час та місце розгляду справи, але у підготовче засідання 07.10.2021 не з`явились.

До початку підготовчого засідання від позивача на електронну пошту суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

У підготовчому засіданні 07.10.2021 суд встановив, що надіслане позивачем електронною поштою клопотання не підписане електронним цифровим підписом (далі ЕЦП), про що відділом документального забезпечення (канцелярією) суду на роздрукованому примірнику відзиву проставлений відповідний штамп.

Відповідно до ч. 8 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Стаття 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначає, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Приписами ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Отже, створення електронного документа завершується накладенням електронного цифрового підпису його автора та надає електронному документу статусу оригіналу.

Оскільки вказане клопотання подане через електронну пошту та не скріплене електронним цифровим підписом, то вказаний документ не вважається таким, що підписаний позивачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання позивача підлягає поверненню йому без розгляду, але оскільки воно надійшло електронною поштою, то його роздруківка долучена судом до матеріалів справи.

До початку підготовчого засідання від відповідача надійшло клопотання, у якому він просить суд провести підготовче засідання 07.10.2021 без його участі.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, підготовче засідання 07.10.2021 проводилось за відсутності сторін (їх представників).

У підготовчому засіданні 07.10.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.10.2021 на 09:40.

Ухвалою суду від 07.10.2021 повідомлено сторін про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті.

У зв`язку з перебуванням судді Шморгуна В. В. 19.10.2021 у відпустці, ухвалою суду від 13.10.2021 призначено судове засідання на 02.11.2021 о 09:40 та повідомлено сторін про час та місце проведення цього судового засідання.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомлення про вручення, але у судове засідання 02.11.2021 не з`явились.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, а від відповідача жодних заяв та клопотань не надходило.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України судове засідання з розгляду справи по суті 02.11.2021 проводилось за відсутності сторін (їх представників).

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи у судове засідання, на підставі ч. 6 ст. 233 та ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України вступна та резолютивна частини рішення була підписана судом 02.11.2021 у нарадчій кімнаті без їх проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором відповідального зберігання № А-4 від 14.12.2020 в частині повернення майна позивачу.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

14.12.2020 року між Державною установою «Миколаївський слідчий ізолятор» (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Імпульс» (далі - Постачальник) укладено договір №20/118 про закупівлю товарів за державні кошти (далі Договір №20/118) (а.с. 6-9).

Відповідно до п. 1.1 Договору №20/118 Постачальник зобов`язався у 2020 році поставити Замовнику товари, зазначені в специфікації (Додаток № 1), а Замовник прийняти і оплатити такий товар: Системи та пристрої нагляду та охорони ДК 021:20-1 (сповіщувач ємнісний СЄ-2 та контролер СОЄ).

Загальна сума цього Договору №20/118 становить 216 300 грн, у тому числі ПДВ 36 050,00 грн (п. 3.1 Договору ).

Згідно з п. 4.1, 5.1 Договору №20/118 Замовник здійснює оплату вартості товару, що постачається, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на підставі видаткової накладної за наявності бюджетного фінансування протягом 10 банківських днів з дня поставки товару. Строк поставки товару Постачальником до 31 грудня 2020 року.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2020 року, а в частині платіжних зобов`язань до їх повного виконання (п. 10.1 Договору).

Відповідно до Специфікації (додаток № 1 до Договору №20/118) предметом поставки є сповіщувач ємнісний СЄ-2 ТУ У 31.6-9:2011 у кількості 12 штук ціна з одиницю з ПДВ 16 800,00 грн та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 у кількості 1 шт. ціна за одиницю з ПДВ 14 700,00 грн (а.с. 10).

На підставі видаткової накладної № ІЦ-0000086 від 14.12.2020 відповідач поставив позивачу зазначений у Специфікації товар на суму 216 300,00 грн (а.с. 11).

У цей же день, 14.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Імпульс» (далі - Зберігач) та Державною установою «Миколаївський слідчий ізолятор» (далі - Поклажодавець) укладено договір № А-4 відповідального зберігання (далі Договір №А-4) (а.с. 13-14).

За умовами п. 1.1, 1.2 Договору № А-4 Поклажодавець передав, а Зберігач прийняв на відповідальне безоплатне зберігання згідно Акту приймання-передачі товарів (Додаток до договору), який є невід`ємною частиною договору, наступний товар: сповіщувач ємнісний СЄ-2 ТУ У 31.6-9:2011 у кількості 12 штук ціна з одиницю з ПДВ 16 800,00 грн та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 у кількості 1 шт. ціна за одиницю з ПДВ 14 700,00 грн, всього на загальну суму 216 300,00 грн.

Місце зберігання: м. Ніжин Чернігівської області, вул. Незалежності, 42.

Відповідно до п. 2.1.1, 2.13, 3.2 Договору №А-4 Зберігач зобов`язався, зокрема, прийняти всі необхідні міри для забезпечення зберігання майна в належності стані в період дії цього договору; повернути майно Поклажодавцю за першою вимогою. Поклажодавець має право у будь-який час вимагати у Зберігача повністю або частково майно, яке знаходиться на зберіганні.

Цей Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.03.2021 (п. 7.1 Договору №А-4).

14.12.2020 сторонами підписано акт приймання-передачі товару на відповідальне зберігання (додаток до Договору №А-4), згідно з яким Поклажодавець передав, а Зберігач прийняв на відповідальне зберігання товар - сповіщувач ємнісний СЄ-2 ТУ У 31.6-9:2011 у кількості 12 штук ціна з одиницю з ПДВ 16 800,00 грн та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 у кількості 1 шт. ціна за одиницю з ПДВ 14 700,00 грн, всього на загальну суму 216 300,00 грн (а.с. 15).

Платіжним дорученням №1769 від 14.12.2020 позивач перерахував відповідачу кошти за товар згідно з Договором №20/118 у розмірі 216 300,00 грн (а.с. 12).

11.03.2021 позивач на адресу відповідача направив вимогу №20/6/2-1722/Шмш від 11.03.2021, у якій просив у строк до 31.03.2021 повернути з відповідального зберігання майно, передане відповідно до Договору №А-4 (а.с. 16).

Позивач надав суду лист відповідача №51 від 11.03.2021, наданий у відповідь на його претензію №20/6/2-1722 від 11.03.2021, у якому зазначено, що згідно з ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15.02.2021 Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань в межах проведення кримінального провадження № 0000033 від 18.01.2021 проведено вилучення всього обладнання, повернення якого передбачено в межах виконання договору відповідального зберігання від 14.12.2020 № А-4. У зв`язку з вищевикладеним, відповідач запропонував продовжити строк виконання договору відповідального зберігання до 31.12.2021 (а.с. 17).

01.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Імпульс» (далі - Зберігач) та Державною установою «Миколаївський слідчий ізолятор» (далі - Поклажодавець) підписано Додаткову угоду № 1 про зміну Договору № А-4 відповідального зберігання (далі Додаткова угода № 1) (а.с. 18), згідно якої п. 7.1 Договору № А-4 викладено в наступній редакції:

« 7.1 Цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 30.12.2021».

20.07.2021 позивач на адресу відповідача направив вимогу №20/12-5043/Шмш від 20.07.2021, у якій просив у найкоротший строк повернути з відповідального зберігання майно, передане відповідно до Договору №А-4, оскільки з 26.07.2021 розпочинається позивачем підготовка інженерно-технічних засобів охорони до експлуатації у зимових умовах 2021-2022 років та заплановано установити ємнісні сповіщувачі (СЄ-2) та контролера СОЕ (а.с. 19).

03.08.2021 позивачем вдруге направлено на адресу відповідача вимогу № 20/12-5355/Шмш від 03.08.2021 аналогічного змісту.

Як зазначає позивач, відповідач відповіді на вказані вимоги не надав.

Доказів повернення спірного майна відповідач суду не надав.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч. 1, 2 ст. 938 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (частина 1); річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (ст. 953 ЦК України).

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановив суд, позивач передав відповідачу на відповідальне зберігання сповіщувач ємнісний СЄ-2 ТУ У 31.6-9:2011 у кількості 12 штук та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 у кількості 1 шт, якій останній зобов`язався повернути за першою вимогою позивача.

Позивач до закінчення строку Договору №А-4 направив відповідачу вимогу про повернення з відповідального зберігання майна, яку він не виконав, посилаючись на вилучення цього майна Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань в межах проведення кримінального провадження № 0000033 від 18.01.2021.

Разом з тим, доказів на підтвердження зазначених обставин щодо вилучення спірного майна відповідач суду не надав.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Вказані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки відповідач не повернув позивачу спірне майно за його вимогою, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

За приписами ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви справляється судовий збір.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір).

За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір).

Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено в розмірі 2270,00 грн. Тобто за подання даного позову немайнового характеру позивачу необхідно було сплатити 2270,00 грн.

Позивач при подачі позову сплатив платіжним дорученням № 1360 від 14.09.2021 судовий збір у розмірі 3244,50 грн. Переплата судового збору складає 974,50 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на відсутність в матеріалах справи клопотання позивача про повернення судового збору, підстави для повернення останньому 974,50 грн судового збору цим рішенням у суду відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 2270,00 грн.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 221, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Імпульс» (, вул. Незалежності, 42, м. Ніжин, 16600) повернути Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» (, вул. Лагерне поле, 5, м. Миколаїв, 54030) майно, передане на відповідальне безоплатне зберігання згідно з договором №А-4 відповідального зберігання від 14.12.2020, а саме: сповіщувач ємнісний СЄ-2 ТУ У 31.6-9:2011 у кількості 12 штук та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 у кількості 1 штука загальною вартістю 216 300,00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Імпульс» (, вул. Незалежності, 42, м. Ніжин, 16600) на користь Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» (, вул. Лагерне поле, 5, м. Миколаїв, 54030) 2 270,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 04.11.2021.

Суддя В. В. Шморгун