ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01 листопада 2021 року Справа № 712/15237/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Пріхно Л.А.,

за участі представників сторін:

від стягувача - представник не з`явився,

від боржника - представник не з`явився,

від Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Біржа

агропромислового комплексу центральних областей України"

на дії Звенигородського відділу державної виконавчої служби у

Звенигородському районі Черкаської області Центрального

міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

у справі

за позовом ОСОБА_1 , с. Пединівка, Звенигородського

району, Черкаської області

до 1. товарної біржі агропромислового комплексу центральних

областей України, м. Черкаси

2. товариства з обмеженою відповідальністю "Військово-

патріотичний центр "Шампань", м. Звенигородка, Черкаської області

за участі третьої особи: ОСОБА_2 , м. Київ

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 30 липня 2021 року зі справи №712/15237/19 в позові відмовлено повністю.

Додатковим рішенням від 11 серпня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь товарної біржі агропромислового комплексу центральних областей України - 5 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

На виконання вищевказаного рішення Господарським судом Черкаської області 16 вересня 2021 року було видано наказ.

21 жовтня 2021 року до Господарського суду Черкаської області від товариства з обмеженою відповідальністю "Біржа агропромислового комплексу центральних областей України" надійшла скарга на дії Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій скаржник просив суд:

- визнати неправомірним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу (наказу №712/152378/19 Господарського суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року) стягувачу без прийняття до виконання б/н від 06 жовтня 2021 року головного державного виконавця Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лужанської Олени Олександрівни;

- зобов`язати Звенигородський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти до виконання наказ Господарського суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року у справі №712/152378/19;

- стягнути із Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Біржа агропромислового комплексу центральних областей України" 3 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21 жовтня 2021 року розгляд скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Біржа агропромислового комплексу центральних областей України" на дії Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) призначено в судовому засіданні на 11 год. 30 хв. 01 листопада 2020 року.

Представники сторін та державної виконавчої служби в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили (за виключенням ДВС), про дату, час і місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені, що підтверджується реєстром поштових відправлень Господарського суду Черкаської області.

Від Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на скаргу, в якому ДВС просила суд розгляд скарги здійснювати за відсутності її представника.

Згідно ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відзив на скаргу Звенигородський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) мотивований тим, що у наказі місцевого господарського суду від 16 вересня 2021 року відсутня адреса проживання боржника, зокрема, вказано тільки населений пункт с. Пединівка, а в заяві стягувача про примусове виконання рішення взагалі вказана інша адреса (18005, м. Черкаси, с. Пединівка, Звенигородського району, Черкаської області).

Також до виконавчого документу, який надійшов на виконання не надано документального підтвердження, що особа, яка підписала заяву про примусове виконання є директором даної установи чи законним представником, який має на це повноваження.

Вищевказане і стало підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання.

ДВС вважає дії головного державного виконавця правомірним, а тому просить відмовити у задоволенні скарги.

Розглянувши скаргу, а також дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне:

Звертаючись до суду з відповідною скаргою стягувач вказував, що державним виконавцем безпідставно було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі того, що в наказі відсутня повна адреса боржника, а також відсутні копії доручення на представлення інтересів в державних установах, так як стягувач є юридична особа.

В зв`язку з чим стягувач і звернувся до суду з відповідною скаргою.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

09 вересня 2021 року товарну біржу агропромислового комплексу центральних областей України реорганізовано шляхом перетворення в товариство з обмеженою відповідальністю "Біржа агропромислового комплексу центральних областей України", у зв`язку із приведенням її організаційно - правової форми у відповідність до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення залучення інвестицій та запровадження нових фінансових інструментів".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Біржа агропромислового комплексу центральних областей України" є правонаступником товарної біржі агропромислового комплексу центральних областей України.

З матеріалів справи вбачається, що 06 жовтня 2021 року головним державним виконавцем Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лужанською Оленою Олександрівною прийнято рішення у формі повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з відсутністю повної адреси боржника, а саме вказано тільки населений пункт проживання (с. Пединівка). Відсутня назва вулиці та номер будинку чи квартира за якою проживає боржник. У пакеті документів, які надійшли на виконання відсутні копії доручення (наказ про призначення на посаду директора) на представлення інтересів в державних установах, так як стягувачем є юридична особа.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 4 вищевказаного Закону визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі №219/7439/14-ц (провадження №61-31681св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

Таким чином, можна зробити висновок, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є достатньою підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Також судом враховано, що відповідно до частин першої, шостої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно ст. 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-IV):

вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист;

реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з ч. 10 ст. 6 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 11 ст. 6 Закону № 1382-IV).

Відповідно до норм ч.1 ст. 4 Закону України від 20 листопада 2012 року №5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон № 5492-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до п. 14 ч.1 ст. 7 Закону № 5492-VI до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

Згідно з ч.2 цієї статті, у разі відсутності інформації, передбаченої зокрема, пунктами 9-14 частини першої цієї статті, вноситься відповідна відмітка.

Водночас, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що керівником товариства з обмеженою відповідальністю "Біржа агропромислового комплексу центральних областей України" є Булах Руслан Анатолійович.

Заяву про відкриття виконавчого провадження також підписав директор Булах Руслан Анатолійович.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Тобто, в даному випадку виконавець під час здійснення виконавчого провадження мав право та можливість одержати всю необхідну інформацію для проведення виконавчих дій.

В наказі Господарського суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року зазначено адресу боржника: с. Пединівка, Звенигородського району, Черкаської області, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Згідно відомостей розміщених в мережі Інтернет площа даного населеного пункту становить 4,42 кв.км, а населення села Пединівка становить 576 осіб.

Відомостей про те, що в даному населеному пункті є вулиці з окремими назвами та нумерацією будинків матеріали справи не містять.

Крім того суд вважає, що надмірний формалізм у застосуванні державним виконавцем норм Закону України "Про виконавче провадження", не сприяє забезпеченню ефективного виконання судових рішень на практиці.

При цьому судом було враховано практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення у справі "Фуклев проти України" від 07 червня 2005 року).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог викладених у скарзі та необхідність задоволення скарги.

Згідно ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Також стягувачем заявлено вимогу про стягнення зі Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на його користь 3 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно ст. 344 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Для цілей розподілу судових витрат враховується наступне:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

14 січня 2020 року між адвокатом Нестерком І.О. (адвокат) та товарною біржею агропромислового комплексу центральних областей України (замовник, клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №14/01-20.

Згідно п. 1.1. договору адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт - оплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені сторонами у договорі.

За умовами п. 4.2. договору за правову допомогу, передбачену в п. 1.2. договору клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору.

Згідно додатку №1 до договору від 14 січня 2020 року виконавець зобов`язався надати замовнику наступні послуги: захист прав та інтересів замовника, представництво інтересів замовника у судовій справі №712/15237/19 вартістю за одну годину 1 000 грн. 00 коп.

В додатку до договору від 14 січня 2021 року сторони домовилися, що вартість однієї години надання правової допомоги становить 1 000 грн. 00 коп..

Згідно акту від 18 жовтня 2021 року здачі-приймання наданих послуг адвокат (виконавець) надав, а замовник прийняв наступні послуги: захист прав та інтересів замовника, представництво інтересів замовника у судовій справі (вивчення матеріалів справи, складання процесуальних документів, представництво інтересів замовника в суді) №712/15237/19 - 3 год. вартістю 3 000 грн. 00 коп.

Деталізація наданих послуг: вивчення матеріалів справи, збирання доказів, підготовка та подання скарги, участь у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що заявником було сплачено адвокату Нестерку І.О. 3 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією платіжного доручення №38 від 18 жовтня 2021 року.

За положеннями п. 4 ст. 1, ч.ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).

При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

За ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України"(заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Частина 4 ст. 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Від ДВС не надходило до суду клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката товариства з обмеженою відповідальністю "Біржа агропромислового комплексу центральних областей України".

Водночас, як вже зазначалося вище, у вартість наданих адвокатом послуг включено також час витрачений адвокатом на участь в судовому засіданні.

Судове засідання 01 листопада 2021 року тривало годину (з 11 год. 30 хв. по 12 год. 30 хв.), проте, адвокат в ньому участі не приймав, а тому суду не надано доказів реальності понесення витрат в цій частині.

Отже, оскільки адвокат Нестерко І.О. не брав участі в судовому засіданні та враховуючи вартість однієї години послуг адвоката, суд вважає за необхідне стягнути з Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Біржа агропромислового комплексу центральних областей України" 2 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 126, 234, 343 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Біржа агропромислового комплексу центральних областей України" на дії Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

2. Визнати неправомірними та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу (наказу №712/152378/19 Господарського суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року) стягувачу без прийняття до виконання б/н від 06 жовтня 2021 року головного державного виконавця Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лужанської Олени Олександрівни.

3. Зобов`язати Звенигородський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти до виконання наказ Господарського суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року у справі №712/152378/19.

4. Стягнути з Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), пров. Віктора Погорілого, 1, м. Звенигородка, Черкаської області, ідентифікаційний код 40291673 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Біржа агропромислового комплексу центральних областей України", вул. Смілянська, 131, м. Черкаси, ідентифікаційний код 24350147 - 2 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати відповідний наказ.

5.Копію ухвали надіслати стягувачу, боржнику та Звенигородському відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені ст.ст. 255-257 ГПК України.

Суддя А.В. Васянович