ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1156/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротаєрс"

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос"

про стягнення 288 562,69 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротаєрс" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" 288 562,69 грн, з яких 226 093,08 грн основна сума заборгованості, 36 625,33 грн пеня, 3 234,97 грн інфляційні втрати, 22 609,31 грн штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Ухвалою суду від 05.10.2020 відкрито провадження у справі №906/1156/20 та призначено підготовче засідання.

26.10.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що у відповідності до п. 3.4 договору укладеного між сторонами, постачальник при поставці товару зобов`язується зазначити у видатковій та податковій накладній код Товару за УКТ ЗЕД і, у випадку порушення даної вимоги, покупець вправі відмовитись від його приймання та не несе за це ніякої відповідальності.

Також відповідач зазначає, що відповідно до умов договору, строком опати на умовах відстрочення 45 днів необхідно вважати не рахунок-фактуру, як зазначає позивач, а дату видаткової накладної, яку було отримано в момент передачі товару.

Крім того, відповідач звертає увагу, що позивачем було порушено п. 7.3 договору, у якому зазначається, що застосування постачальником до покупця засобів досудового врегулювання спорів, передбачених ст. ст. 6-8 ГПК України є обов`язковим, а в позовній заяві позивачем зазначається, що заходи досудового врегулювання спору не здійснювались.

Також, відповідач не погоджується із розрахунком пені, при цьому зазначає, що виходячи з положень ст. 232 ГК України максимальний термін, до якого позивач міг нарахувати штрафні санкції - 21.04.2020. З огляду на те, що термін стягнення неустойки (штрафу, пені) закінчився 21.04.2020 то відповідач може сплатити лише санкції передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що становить відповідно до розрахунку відповідача 22 499,17 грн та 4 348,42 грн відповідно.

Ухвалою суду від 05.11.2020 строк підготовчого провадження продовжено.

Ухвалою суду від 22.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1156/20 до судового розгляду по суті.

16.04.2021 від позивача до суду надійшли письмові пояснення з яких вбачається, що у позовній заяві посилаючись на п. 6.5 договору поставки №А160719/п від 16.07.2019 позивач просив стягнути штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості, що складає 22 609,31 грн. При цьому позивач повідомляє, що посилання останнім у позовній заяві на п. 6.5 договору поставки №А160719/п від 16.07.2019 щодо стягнення з відповідача штрафу помилкове, це технічна описка з іншого договору та не має ніякого відношення до ПОСП "Колос", внаслідок чого ТОВ "Агротаєрс" надає суду уточнену позовну заяву, в якій відсутнє стягнення штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості.

При цьому позивач просить стягнути з відповідача 265 953,38 грн, з яких 226 093,08 грн основна сума заборгованості, 36 625,33 грн пеня, 3 234,97 грн інфляційні.

10.06.2021 від відповідача до суду надійшла заява у якій зазначено, що позовні вимоги викладені позивачем в уточненій позовній заяві відповідачем не визнаються, у зв`язку з чим відповідач просить відмовити в прийнятті уточненої позовної заяви.

В судове засідання представник позивача не з`явився. Направив на електронну пошту до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, при цьому позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.07.2019 між ТОВ "Агротаєрс" (постачальник/позивач) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Колос" ( покупець/відповідач) укладено договір поставки №А160719/4.

Згідно п. 1.1 договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти й оплатити такий товар.

Відповідно до п. 2.8 договору, постачальник здійснює поставку товару протягом наступних строків:

- для товару, який є у наявності - протягом 3 календарних днів з моменту узгодження заявки від покупця;

- для товару, який необхідно замовляти - протягом погодженого сторонами строку при подачі покупцем заявки але у будь-якому разі не більше 30 днів з дати узгодження заявки покупця.

Вартість товару, що поставляється за цим договором визначається відповідно до специфікації, видаткової накладної ( п. 4.1 договору).

Покупець здійснює оплату за товар на умовах відстрочення оплати 45 днів з дати фактичного отримання товару покупцем згідно базису поставки. Оплата може здійснюватися однією сумою, або частинами, передплата вважається зарахованою з моменту перерахування всієї суми, вказаної у рахунку ( п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.6 договору покупець має право зменшити оплату, що належить постачальнику за товар, на вартість товару повернутого постачальнику, а також інші суми, що мають бути сплачені постачальником згідно з цим договором, шляхом проведення одностороннього заліку зустрічних вимог.

Постачальник вважається таким, що належним чином виконав свої зобов`язання з поставки, з моменту поставки всього товару, який визначений у окремій специфікації (при їх укладанні) або видатковій накладній, у визначені в такій специфікації (при їх укладанні) або у своєчасним наданням всієї супровідної документації на товар (видаткові накладні, коригування до видаткових накладних, податкові накладні, зареєстровані у порядку та строки передбачені чинним податковим кодексом України, документи на підтвердження якісних показників товару) (п. 4.7 договору).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що за прострочення поставки та/або недопоставки товару, так само не надання документів, зазначених у п. 2.6 договору, постачальник сплачує на користь покупця неустойку у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості непоставленого та/або недопоставленого товару, та/або не надання супровідних документів.

Згідно п. 5.3 договору, за порушення строків оплати товару, передбачених цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , яка діяла в період прострочення від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

У п. 5.11 договору сторони , відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій с постачальника становить п`ять років. Крім того, сторони відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань постачальником за даним договором, здійснюється протягом п`яти років від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 8.1 даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить бажання про розірвання договору не пізніше 30 календарних днів до моменту закінчення строку дії даного договору, останній вважається автоматично пролонгованим на один рік на тих самих умовах.

На виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 297 093,08 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін видатковими накладними, а саме:

- №РН-0000173 від 17.07.2019 на суму 9 204,00 грн;

- №РН-0000200 від 06.08.2019 на суму 20 500,08 грн;

- №РН-0000203 від 07.08.2019 на суму 24 000,00 грн;

- №РН-0000234 від 22.08.2019 на суму 10 800,00 грн;

- №РН-0000230 від 27.08.2019 на суму 59 400,00 грн;

- №РН-0000237 від 30.08.2019 на суму 69 200,00 грн;

- №РН-0000242 від 02.09.2019 на суму 6 699,00 грн;

- №РН-0000243 від 04.09.2019 на суму 10 800,00 грн;

- №РН-0000255 від 11.09.2019 на суму 11 088,00 грн;

- №РН-0000304 від 18.10.2019 на суму 5 400,00 грн;

- №РН-0000305 від 18.10.2019 на суму 46 002,00 грн;

- №РН-0000311 від 23.10.2019 на суму 24 000,00 грн.

Також позивачем були виставлені рахунки - фактури на оплату:

- №СФ-0000239 від 18.07.2019 на суму 9 204,00 грн;

- №СФ-0000269 від 06.08.2019 на суму 20 500,08 грн;

- №СФ-0000271 від 07.08.2019 на суму 24 000,00 грн;

- №СФ-0000301 від 24.08.2019 на суму 59 400,00 грн;

- №СФ-0000300 від 23.08.2019 на суму 69 200,00 грн;

- №СФ-0000302 від 23.08.2019 на суму 10 800,00 грн;

- №СФ-0000325 від 04.09.2019 на суму 10 800,00 грн;

- №СФ-0000317 від 02.09.2019 на суму 6 699,00 грн;

- №СФ- 0000332 від 10.09.2019 на суму 11 088,00 грн;

-№СФ- 0000395 від 18.10.2019 на суму 5 400,00 грн;

-№СФ-0000386 від 11.10.2019 на суму 46 002,00 грн;

- №СФ-0000396 від 21.10.2019 на суму 24 000,00 грн.

За отриманий товар відповідач розрахувався частково у розмірі 71 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 355099647 від 14.04.2020 на суму 35 000,00 грн, №352 від 21.05.2020 на суму 26 000,00 грн, № 92874919 від 18.06.2020 на суму 10 000,00 грн.

Таким чином, в установлений договором строк відповідач не оплатив товар вартістю 226 093,08 грн.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі -продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач доказів сплати заборгованості суду не надав.

На посилання у своєму відзиві на позовну заяву на те, що у відповідності до п. 3.4 договору постачальник при поставці товару зобов`язується зазначити у видатковій та податковій накладній код товару за УКТ ЗЕД і, у випадку порушення даної вимоги покупець вправі відмовитись від його приймання та не несе за це ніякої відповідальності суд зазначає, що в матеріалах справи містяться підписані з боку відповідача видаткові накладні, які свідчать про прийняття вказаного товару без зауважень.

Крім того, посилання відповідача на те, що застосування постачальником до покупця засобів досудового врегулювання спорів є обов`язковим, не змінює встановленого у договорі строку проведення розрахунку за отриманий товар та не спростовує обов`язку покупця щодо оплати товару.

Відповідно до ст. 19 ГПК України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Щодо заперечення відповідача відносно настання строку оплати за товар, то з розрахунку наданого позивачем вбачається, що його строк враховано від дати кожної видаткової накладної згідно якої отриманий товар, а не рахунку-фактури.

Враховуючи викладене, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 226 093,08 грн заборгованості за товар обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, за несвоєчасно проведений розрахунок по оплаті за товар, позивачем нараховано 36 625,33 грн пені.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ч.2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", згідно з пунктами 1, 3 якого розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторони, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, яким би способом не визначався в договорі розмір неустойки, він не може перевищувати той розмір, який встановлений законом як граничний у випадку стягнення її судом.

Сплата відповідачем пені передбачена п.5.3 договору, відповідно до якого за порушення строків оплати товару, передбачених цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача в частині стягнення з відповідача пені, господарський суд встановив, що позивачем нараховано відповідачу пеню на прострочені суми боргу за період, який перевищує встановлені ч.6 ст. 232 ГК України 6 місяців (договором не погоджено більший строк нарахування пені. оскільки п. 5.11 договору передбачено лише збільшення строку лише за прострочення виконання зобов`язань постачальником).

За таких обставин господарський суд здійснивши власний розрахунок пені в межах строку передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України щодо кожної видаткової накладної окремо, встановив, що загальний розмір пені становить 27 907,35 грн, а не 36 625,33 грн, як вказано у розрахунку наданому позивачем.

Крім того, позивачем нараховано відповідачу 3 234,97 грн інфляційних за загальний період з 13.10.2019 по 14.08.2020 по кожній видатковій накладній окремо.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем інфляційних втрат та встановлено, що розрахунок позивачем здійснено вірно.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача 3 234,97 грн інфляційних підлягає задоволенню.

Також, в позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідача 22 609,31 грн 10% штрафу від суми заборгованості відповідно до п. 6.5 договору.

Однак, як вбачається з тексту самого договору та письмових пояснень позивача, наданих суду, нарахування штрафу є помилковим, оскільки п. 6.5 договору такого виду санкцій не передбачено.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволені вимоги про стягнення 22 609,31 грн штрафу як такої, що заявлена безпідставно.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для частково задоволення позовних вимог в частині стягнення 226 093,08 грн боргу, 27 907,35 грн пені, 3 234,97 грн інфляційних та відмови в задоволенні в іншій частині позову.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" (11242, Житомирська область, Ємільчинський район, с. Сербо-Слобідка, вул. Грека Івана, буд. 47, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротаєрс" (49000, м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 23В, ) - 226 093,08 грн боргу, 27 907,35 грн пені, 3 234,97 грн інфляційних, 3 858,53 грн судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.11.21

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3 - сторонам (рек)