ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 Справа № 914/2441/15(914/2053/21)

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Державного підприємства «Первомайськвугілля»
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»
про:стягнення 394521 грн. 20 коп. (з яких: 367078 грн. 21 коп. основний борг, 4904 грн. 46 коп. 3 % річних, 22538 грн. 53 коп. інфляційні витрати)
у межах справи:№ 914/2441/15
про банкрутство:Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Пукач М. В.

Представники:

Позивача:Баранов О. С. представник
Відповідача:Кріль Н. Г. адвокат; Степаненко І. Є. керуючий санацією

07.07.2021 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 2231 надійшла позовна заява Державного підприємства «Первомайськвугілля» до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення 394521 грн. 20 коп. (з яких: 367078 грн. 21 коп. основний борг, 4904 грн. 46 коп. 3 % річних, 22538 грн. 53 коп. інфляційні витрати) заборгованості за договором від 07.10.2020 р. № 2/07/10/20.

Ухвалою суду від 13.07.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження в межах справи № 914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»; підготовче засідання призначено на 09.09.2021 р.

06.09.2021 р. до суду за вх. № 20383/21 від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

06.09.2021 р. до суду за вх. № 20505/21 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

07.09.2021 р. до суду за вх. № 20597/21 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання.

Ухвалою суду від 09.09.2021 р. підготовче засідання відкладено на 21.09.2021 р.

20.09.2021 р. до суду за вх. № 21850/21 від представника позивача надійшло заперечення на відзив.

Ухвалою суду від 21.09.2021 р. підготовче засідання відкладено на 30.09.2021 р.

28.09.2021 р. до суду за вх. № 22610/21 від представника відповідача надійшла відповідь на заперечення ДП «Первомайськвугілля».

Ухвалою суду від 30.09.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.11.2021 р.

Представник позивача брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Представник позивача позов підтримав повністю, просив суд задоволити позовні вимоги.

Представники відповідача проти позову заперечили, просили суд відмовити в задоволенні позову

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд встановив наступне:

07.10.2020 р. між Державним підприємством «Первомайськвугілля» (постачальник, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Львівська вугільна компанія» (покупець, відповідач у справі) укладено договір № 2/07/10/10 (надалі - Договір) відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця вугільну продукцію (надалі Вугілля), згідно Специфікації (п. 1.1.). Покупець зобов`язується прийняти вказане Вугілля та сплатити його вартість (п. 1.2.).

Відповідно до п. 2.1. Договору, найменування, загальна кількість Вугілля, що належить поставці, його асортимент, якість встановлюється сторонами у Специфікаціях, які будуть невід`ємними частинами цього Договору.

07.10.2020 р. між сторонами підписано Специфікацію на поставку вугільної продукції у жовтні 2020 року, в якій сторони погодили марку, кількість, базові показники якості та ціну вугілля що постачається.

На виконання умов Договору, позивач передав, а відповідач прийняв вугілля на загальну суму 371617,89 грн., що підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції від 02.01.2021 р. № 2 на суму 204465,53 грн. та від 03.01.2021 р. № 3 на суму 167152,36 грн.

Зазначені акти приймання-передачі вугільної продукції підписаних між сторонами без зауважень та заперечень щодо кількості, ціни та якості товару. Отже, товар був прийнятий відповідачем без зауважень і заперечень.

Відповідно до п. 5.4. Договору, розрахунки за поставлене Вугілля здійснюється покупцем на умовах передплати вартості поставки на підставі наданого рахунку. У разі домовленості сторін можливі інші умови оплати.

До матеріалів справи додано копії рахунків-фактур від 02.01.2021 р. № 2 на суму 204465,53 грн., та від 03.01.2021 р. № 3 на суму 167152,36 грн.

Порушуючи умови Договору, відповідач лише частково оплатив за поставлене вугілля, в наслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 367078,21 грн. Зазначена заборгованість підтверджується також і актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.02.2021 р.

За неналежне виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано відповідачу 4904 грн. 46 коп. 3 % річних та 22538 грн. 53 коп. інфляційних витрат.

Станом на час розгляду справи, відповідача доказів погашення заборгованості перед позивачем не надав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за отримане вугілля у розмірі 367078,21 грн. Зазначена сума заборгованості підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції від 02.01.2021 р. № 2, від 03.01.2021 р. № 3, а також актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.02.2021 р. по договору № 2/07/10/20 від 07.10.2020 р.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів погашення зазначеної заборгованості перед позивачем.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.02.2021 р. не може бути доказом заборгованості, оскільки такий підписаний лише головними бухгалтерами сторін, які не є уповноваженими особами. Також відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів надіслання відповідачу рахунків на оплату за поставлене вугілля.

Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку господарських операцій обома сторонами. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер, який підписав акт звірки, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків.

Таким чином, хибним є твердження відповідача про те, що акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.02.2021 р. підписаний неуповноваженими особами.

Крім того, факт постачання позивачем та прийняття відповідачем вугілля підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції від 02.01.2021 р. № 2 та від 03.01.2021 р. № 3. Відповідачем не надано доказів здійснення повної оплати за вугілля, отримане відповідно до вказаних актів.

Щодо твердження відповідача про те, що позивач не надіслав відповідачу рахунків на оплату вугілля, суд зазначає, що номер та дата рахунку вказано у актах приймання-передачі вугільної продукції, які підписані та скріплені печатками сторін.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що відсутність рахунку на оплату свідчить про відсутність обов`язку відповідача оплачувати отриманий товар, оскільки факт поставки товару та його вартість підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі вугільної продукції від 02.01.2021 р. № 2 та від 03.01.2021 р. Відсутність рахунку не спростовує факту поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем.

За неналежне виконання грошового зобов`язання, позивачем, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4904 грн. 46 коп. 3 % річних та 22538 грн. 53 коп. інфляційних витрат.

Позивачем здійснено відповідні нарахування за період з 03.01.2021 р. по 14.06.2021 р.

У відзиві на позовну заяву, відповідач стверджує, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведений невідомою особою з невірним визначенням періоду нарахувань.

Зазначене твердження відповідача не заслуговує на увагу суду, оскільки розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, доданий до позовної заяви, підписаний О. Барановим, який згідно відомостей ЄДРЮОФОПГО має право вчиняти відповідні дії від імені ДП «Первомайськвугілля». Крім того, відповідачем не надано контррозрахунку інфляційних втрат та 3% річних.

Розглянувши розрахунок інфляційних та 3% річних, здійснений позивачем, суд зазначає, що позивачем невірно обрано дату, з якої починаються відповідні нарахування.

Враховуючи те, що 03.01.2021 р. припало на неробочий день, нарахування інфляційних та 3% річних слід починати з 04.01.2021 р.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 04.01.2021 р. по 14.06.2021 р., суд зазначає, що розмір 3% річних становить 4887,67 грн., а інфляційних втрат 22549,01 грн.

Отже, позов в частині стягнення інфляційних втрат слід задоволити в межах зазначеного позивачем максимального розміру інфляційних втрат 22538,53 грн., а в задоволенні позову в частині стягнення 16,79 грн. 3% річних слід відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 5917,18 грн. слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. ст. ст. 3, 7, 8, 11, 42, 46, 73, 74, 76, 86, 123, 129, 191, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Первомайськвугілля» до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення 394521 грн. 20 коп. (з яких: 367078 грн. 21 коп. основний борг, 4904 грн. 46 коп. 3 % річних, 22538 грн. 53 коп. інфляційні витрати) заборгованості за договором від 07.10.2020 р. № 2/07/10/20 задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» (с. Сілець, Сокальський район, Львівська область, 80086; ідентифікаційний код 35879807) на користь Державного підприємства «Первомайськвугілля» (вул. І. Данькова, 21, м. Гірське, Луганська область, 93292; ідентифікаційний код 32320594) 394504 грн. 41 коп. (з яких: 367078 грн. 21 коп. основний борг, 4887 грн. 67 коп. 3 % річних, 22538 грн. 53 коп. інфляційні витрати) та 5916 грн. 59 коп. судового збору.

3. В задоволенні позову в частині стягнення 16 грн. 79 коп. 3% річних відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10 листопада 2021 року.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Цікало А.І.