ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2155/21

Розглянувши матеріали справи за позовом Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії Акціонерного товариства «Укртелеком»

до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради

про стягнення 136 862,89 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Чорноморець Я.А.

відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» (надалі позивач) до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради (надалі відповідач) про стягнення 136 862,89 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.07.2021 року відкрито провадження у справі №911/2155/21 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 09.09.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 30.08.2021 року позивачем подано клопотання № 11/191 від 27.08.2021 року про приєднання доказів та пояснення № 11/192 від 27.08.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 02.09.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 4658 від 31.08.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 07.09.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив № 11/205 від 03.09.2021 року.

У судовому засіданні 09.09.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 09.09.2021 року не з`явився, про причини неявки не повідомив. Розгляд справи відкладався на 23.09.2021 року.

В судовому засіданні 23.09.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відповідач в судове засідання не з`явився, в ході розгляду спору подав відзив на позов та клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 23.09.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (позивач), як оператор телекомунікацій у своїй діяльності керується нормами діючого законодавства, зокрема Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 11.04.2012 року № 295, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України за місцем їх проживання з дня пред`явлення документа, що підтверджує право на пільги.

Позивач надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, на яких поширюється дія п.19 ч.1 ст.12, п.10 ч.1 ст.13, п.18 ч.1 ст.14, п.20 ч.1 ст.15, п.7 ч.1 ст.16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.19 ст.6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», п.11 ч.І ст.20; ч.2 ст.20 та ст.21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; п.6 ч.1 ст.6; ч.3 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»; ч.5 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; п.4 ч.3 ст.13 Закону України «Про охорону дитинства».

Загальні засади фінансування витрат пов`язаних з наданням пільг на підставі вказаних законів визначено безпосередньо у законах, а саме: у ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у ч.6 ст.6 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»; у ст.63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; у ст.9 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»; у ст.23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у ч.1, 4 ст.20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідно до положень вказаних Законів фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією Законів про соціальний захист, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, а не за власні кошти позивача.

Позивач зазначає, що ним належним чином виконуються обов`язки щодо надання пільговим категоріям громадян телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. На виконання вимог законодавчих актів в період з 01.06.2020 року по 31.12.2020 року надано телекомунікаційних послуг на пільгових умовах на суму 136 862,89 грн., що підтверджується Актами звіряння розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, на які надаються пільги відповідно до законодавства - форма № 3-пільга та розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, за спірний період.

Відповідно до п. 1 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117 (далі - Положення №117) Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр) - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України.

Відповідно до п.3 Положення №117 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - у повноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання інформації про осіб, які мають право на пільги та забезпечують її автоматизоване використання для розрахунку розміру пільг та їх виплати і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою « 1-пільга», в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Відповідно до п.п.2, 3 п.3 Положення про управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, затвердженого рішенням Ірпінської міської ради № 6198-77-УІІ від 30.01.2020 року (далі - Положення), основними завданнями управління є забезпечення реалізації державної соціальної політики на території м.Ірпеня, селищ Коцюбинське, Гостомель, Ворзель у сфері соціального захисту населення, що включає: забезпечення реалізації державної політики з питань соціального захисту населення, виконання програм і здійснення заходів у цій сфері; призначення та виплату усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством України.

Відповідно до пп.26, абз. а, б, д, з, і пп.30 та пп.34 п.4 Положення управління відповідно до визначених повноважень виконує такі функції: у встановленому порядку формує базу даних Єдиного державного автоматизованого реєстрі осіб, які мають право на пільги, та веде їх персоніфікований облік; організовує в межах своєї компетенції роботу щодо надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, пільг з оплати житлово-комунальних послуг, послуг зв`язку, пільг на придбання твердого палива і скрапленого газу та пільгового проїзду окремим категоріям громадян, інших пільг, передбачених законодавством України; здійснює призначення та виплату пільг та житлових субсидій, будь-якої допомоги, що надається за місцевими програмами за рахунок коштів місцевих бюджетів; проводить електронні звірки інформації від організацій- надавачів послуг щодо витрат, пов`язаних з наданням пільг окремим категоріям громадян, з відомостями, що містяться в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги; проводить інвентаризацію особових справ і особових рахунків осіб, які одержують соціальну допомогу, субсидії та пільги в установленому законодавством порядку; забезпечує контроль за цільовим використанням коштів спрямованих на надання державної соціальної допомоги, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, субсидій та пільг; забезпечує ведення Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (ЄДАРП) тощо.

З огляду на зазначене, органом уповноваженим державою здійснювати від її імені повноваження в спірних правовідносинах є Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради (відповідач).

Позивач зазначає, що ним щомісячно надсилаються відповідачу в електронному форматі і на паперових носіях із супровідними листами з описом вкладення та з проханням звірити надану інформацію з інформацією, що міститься в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, здійснити узгодження цієї інформації, оформити акти звіряння та відшкодувати витрати за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах, що підтверджується доказами надсилання на електронну адресу та супровідними листами № 82і250/58-801 від 06.07.2020 року, № 82і250/58-873 від 06.08.2020 року, № 82іІ250/58-988 від 07.09.2020 року, № 82і250/58-1278 від 05.11.2020 року, № 82і250/58-1450 від 05.12.2020 року, № 82і250/58-35 від 06.01.2021 року розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг та актів звіряння розрахунків за надані послуги на пільгових умовах, зокрема: за червень 2020 року на суму 46 787,26 грн., за липень 2020 року на суму 44 890,75 грн., за серпень 2020 року на суму 44 290,18 грн., за вересень 2020 року на суму - 2 701,72 грн., за жовтень 2020 року на суму 717,27 грн., за листопад 2020 року на суму 1 419,62 грн., за грудень 2020 року на суму 1 459,53 грн., які відповідно до відміток про отримання в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, отримані відповідачем.

Відповідно до п.4 Положення №117 припинення права на пільги здійснюється на підставі наданої відповідачем інформації, а тому здійснення перерахунку по пільговому нарахуванню абонентам, що втратили право на пільгу відбувається в тому місяці, коли відповідачем надана відповідна інформація.

Надана відповідачем за спірний період інформація про громадян, які померли чи вибули, відпрацьована з відповідним зменшенням нарахувань.

Зважаючи на те, що норми Законів України, якими встановлено пільги з оплати послуг зв`язку, чинні, визначені в цих Законах особи мають право користуватися послугами зв`язку на пільгових умовах, а позивач, виконуючи встановлений законом обов`язок, продовжує їх надавати, то держава в особі відповідача зобов`язана компенсувати витрати позивача, понесені ним внаслідок надання послуг зв`язку на пільгових умовах.

Однак, відповідач акти звіряння розрахунків за надані послуги на пільгових умовах, копії яких долучені до позовної заяви, не оформив; витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в період з 01.06.2020 року по 31.12.2020 року не відшкодував.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 136862,89 грн. відшкодування понесених позивачем витрат за надані населенню телекомунікаційні послуги, на які надаються пільги відповідно до законодавства за спірний період.

Позивач зазначає, що про наявність заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах відповідач обізнаний, оскільки розмір заборгованості зазначається щомісячно в актах звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги, наростаючим підсумком.

Листами № 82і250/58-315 від 11.02.2020 року та № 82і250/58-355 від 27.02.2020 року з описом вкладення позивач повідомив відповідача про розмір абонентної плати. Листом № 11/63 відповідачу надіслано претензію №18 від 26.04.2021 року із пропозицією в термін до 12.05.2021 року перерахувати на рахунок позивача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення за спірний період, яку відповідач отримав 28.04.2021 року, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти. У відповідь на претензію листом № 1909 від 27.04.2021 року відповідач зазначив, що кошти в місцевому бюджеті на відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян не заплановані.

У зв`язку з чим, позивач зауважує, що чинним законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення чи підстав повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не за власним волевиявленням, а на виконання вимог чинного законодавства.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував. В заперечення позовних вимог зазначає, що відповідач виконує функції головного розпорядника коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соиіального захисту населення за рахунок субвениій з державного бюджету місцевим бюджетам.

Згідно з п.п. 20-4 ч. 1 ст.91 Бюджетного кодексу України встановлено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг зв`язку.

Відповідно до ст.43 Бюджетного Кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.03.2012 року за №419/20732 (далі Порядок 309), орган Казначейства здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників і одержувачів бюджетних коштів відповідно до Бюджетного кодексу України та з урахуванням вимог Закону України «Про міжнародні договори України», законодавства у сфері закупівель, інших актів законодавства України, що не суперечать бюджетному законодавству, та цього Порядку.

Відповідач відповідно до п.8 «Про порядок відшкодування витрат на надання пільг з послуг зв`язку окремих категорій громадян міста Ірпеня та підпорядкованих йому селищах», затвердженого Рішенням Ірпінської міської ради від 15.09.2016 року № 1239-21-VII «Про внесення змін до міської комплексної програми «Турбота» на 2016-2020 роки» зобов`язаний укладати угоди (договори) на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням послуг зв`язку пільговим категоріям громадян виключно в межах бюджетних призначень.

Договір про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням послуг зв`язку пільговим категоріям громадян у 2020 році між позивачем та відповідачем не укладено, бюджетні фінансові зобов`язання не зареєстровані, бюджетні асигнування не передбачені.

Відповідач зазначає, що неодноразово звертався до фінансового управління Ірпінської міської ради з проханням запланувати кошти на погашення заборгованості з управління праці на користь ПАТ «Укртелеком» та запланувати кошти на 2020 рік для відшкодування пільг з послуг зв`язку окремим категоріям громадян на користь ПАТ «Укртелеком». Копії листів щодо порушення даних питань № 738 від 10.02.2020 року, № 4301 від 03.09.2020 року, № 4995 від 09.09.2020 року. Також, відповідач до фінансового управління подавав бюджетний запит щодо планування коштів на відшкодування пільг з послуг зв`язку окремих категорій громадян на 2020 рік у сумі 760 000 грн. Відповідач вжив необхідних заходів щодо виділення коштів на відшкодування пільг з послуг зв`язку.

У зв`язку з відсутністю кошторисних призначень на 2020 р. на відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, відсутністю укладеного договору між позивачем та відповідачем, у відповідача немає фінансових зобов`язань перед позивачем, немає законних підстав для реєстрації зобов`язань органах Казначейства та їх виконання.

Відповідач зазначає, що в межах своєї компетенції він є лише учасником бюджетного процесу, а саме отримує кошти на відшкодування пільгових послуг та перераховує їх позивачу. Відповідач не може нести відповідальність за нефінансування місцевих програм соціального захисту місцевими органами виконавчої влади, що є розпорядниками місцевого бюджету.

У відповіді на відзив позивач наголошує, що його право на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо категоріям споживачів.

Зважаючи на те, що норми Законів України, якими встановлено пільги з оплати послуг зв`язку не втратили чинність, визначені в цих Законах особи мають право користуватися послугами зв`язку на пільгових умовах, а позивач, виконуючи встановлений законом обов`язок, продовжує їх надавати, то зміни до підзаконних нормативно-правових актів не скасовують обов`язок держави в особі відповідача компенсувати витрати позивача, понесені ним внаслідок надання послуг зв`язку на пільгових умовах.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Також, позивач зауважує, що згідно з ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України зобов`язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

В листах від 30.06.2011 року №31-07310-10-24/16584 та від 16.06.2017 року №09010-20-10/160134 Міністерство фінансів України роз`яснило, що такі програми відносяться до державних програм соціального захисту населення і є державною гарантією, отже одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) у межах установлених норм (розмірів). Фінансування витрат на надання пільг окремим категоріям громадян здійснюється незалежно від обсягів коштів, передбачених у державному або місцевих бюджетах на відповідний рік».

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконаїи роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 та 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Однак, всупереч положенням норм чинного законодавства відповідач не виконує обов`язки щодо відшкодування витрат, які понесені позивачем в результаті надання телекомунікаційних послут на пільгових умовах.

Суд не приймає заперечення відповідача, оскільки бюджетне законодавство регулює порядок фінансування видатків, що є похідним від законодавства, яким передбачено надання послуг пільговим категоріям громадян, що гарантовано ст. 92 Конституції України та Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Таким чином, відповідач мав передбачити обсяги бюджетного фінансування відповідних витрат і відсутність бюджетного фінансування, його зменшення чи невиплата є порушенням законодавства про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, і відповідальність полягає на тому, хто фактично допустив порушення (не передбачив в бюджеті відповідних обсягів витрат чи не забезпечив фінансування).

В будь-якому випадку, відсутність бюджетного фінансування не спростовує необхідності здійснення виплат, необхідних для забезпечення державних соціальних стандартів та гарантій.

При цьому, зазнодавство покладає відповідні зобов`язання на цільового розпорядника бюджетних коштів в питаннях соціальних виплат, яким є саме відповідач, який мав забезпечити закладення відповідних бюджетних видатків на фінансування своїх цілей.

Також, щодо посилань відповідача на можливість здійснення платежів лише в межах бюджетних асигнувань встановлених кошторисами, слід зазначити, що ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України містить виключення, а саме: зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини 6 (шостої) цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

В той же час, ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, на яку йдеться посилання у відповідній ч.4 ст.48, передбачає, що бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Таким чином, питання відшкодування витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян підпадає під виключення, передбачене ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України і породжує відповідні бюджетні зобов`язання незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України та ч.2 ст.617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Як наголошує Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах від 11.04.2013 року у справі № 5023/5038/12, від 13.12.2012 року у справі 10/5026/1270/20, зазначення в мотивувальній частині рішення в обґрунтування висновків про особливості бюджетного фінансування державних установ та організацій, визнати законним і обґрунтованим не можна.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Тобто, боржник, як юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача по відшкодуванню понесених позивачем витрат на надання телекомунікаційних послуг особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, за період з 01.06.2020 по 31.12.2020 в розмірі 136 862,89 грн.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради про стягнення 136 862,89 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Дем`яна Попова, 26б, ) на користь Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м.Київ, бульвар Т.Шевченка, 18, ) 136 862,89 (сто тридцять шість тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. заборгованості по відшкодуванню витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 11.11.2021 року