ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1302/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Саєнко А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11)
до Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Кільцева, 41)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Панасейко О.М., Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (самопредставництво), довіреність №40-1016/24 від 06.03.2020 року;

відповідача - Пеляцький В.О., довіреність № 11 від 01.2021 року;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" про стягнення заборгованості у сумі 458 423, 68 грн., з яких:

- вартість спожитої теплової енергії за договором у розмірі 207 925, 58 грн., за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року;

- 212 119, 97 грн. вартість спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору, за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року;

- 13 063, 01 грн. - 3 % річних за період з 01.01.2020 року по 01.02.2021 року;

- 25 315, 12 грн. - інфляційні втрати за період з 01.02.2020 року по 01.02.2021 року.

Судові витрати позивач також просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1302/21. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на "13" травня 2021 р. о 15:40 год.

07.05.2021 представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про залишення позовної заяви без руху за вх. № 10369, в якій представник відповідача вказує на недоліки позовної заяви та просить залишити її без руху.

Заяву долучено до матеріалів справи.

13.05.2021 представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про продовження строку підготовки відзиву за вх. № 10938, в якому представник відповідача просить продовжити строк на подання відзиву на позов.

Клопотання долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 13.05.2021 на підставі ст. 119 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання відповідача (вх. № 10938) та продовжено строк для подання відзиву до 20.05.2021.

Окрім того, ухвалою господарського суду Харківської області від 13.05.2021 задоволено клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху (вх. № 10369). Залишено позовну заяву КП "Харківські теплові мережі" (вх. № 1302/21) без руху. Встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - 5 (п`ять) днів з дня вручення позивачу даної ухвали. Визначено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: обґрунтування позовних вимог у відповідності до вимог пунктів 4, 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, а саме: способу (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; обґрунтування позовних вимог у відповідності до приписів статті 173 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням того, що позивачем об`єднані позовні вимоги, як договірні, так і бездоговірні, а також стосуються різних об`єктів, що розташовані за різними адресами та різним місцезнаходженням; обґрунтування заявлених вимоги про стягнення вартості спожитої теплової енергії за договором за адресами: вул. Лопанська, 35, вул. Набережна, 11, кв. 182, 183 та про стягнення вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору за адресами: вул. Квартальна, 3, вул. Кушнарьова, 2, 2А, в`їзд Набережний, 4, смт. Пісочин, Харківський район, Харківська області, які розташовані за різними адресами та різним місцем знаходження у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України; максимально чіткої якості та придатної для читання копії договору купівлі - продажу нежитлового приміщення від 11.08.2010 року.

21.05.2021 відповідачем до канцелярії суду подано відзив на позов за вх. № 11766, в якому відповідач, зокрема, вказував на пропуск позивачем строку позовної давності.

Відзив долучено до матеріалів справи.

24.05.2021 представником позивача до канцелярії суду подані пояснення за вх.№ 11997 щодо усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 13.05.2021.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.05.2021 позовну заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" про стягнення заборгованості - залишено без розгляду.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 апеляційну скаргу КП "ХТМ" на ухвалу господарського суду Харківської області від 26.05.2021 у справі № 922/1302/21 задоволено. Ухвалу господарського суду Харківської області від 26.05.2021 у справі № 922/1302/21 скасовано. Постановлено справу передати на розгляд господарського суду Харківської області.

28.07.2021 (під час перебування судді Суслової В.В. у відпустці з 26.07.2021 по 06.08.2021) справу № 922/1302/21 повернуто на адресу господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.08.2021 прийнято справу № 922/1302/21 для подальшого розгляду. Постановлено продовжити строк підготовчого провадження у справі № 922/1302/21 на тридцять днів та призначено у справі підготовче засідання на "02" вересня 2021 р. о 14:40 год.

31.08.2021 відповідачем до канцелярії суду подано клопотання про роз`єднання позовних вимог за вх. № 20164, яке долучено до матеріалів справи.

02.09.2021 позивачем до канцелярії суду подано відповідь на відзив за вх. № 20385, яку долучено до матеріалів справи.

В підготовчому засіданні 02.09.2021 постановлено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про роз`єднання позовних вимог (вх. № 20164 та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 28.09.2021 о 15:20 год.

22.09.2021 відповідачем до канцелярії суду подані заперечення за вх. № 22274.

Заперечення долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 28.09.2021 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.10.2021 о 14:20 год.

28.09.2021 (після судового засідання) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про витребування доказів за вх. № 22744.

В судовому засіданні 04.10.2021 клопотання відповідача (вх. № 22744) залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку на його подання та на підставі ст. 216 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 19.10.2021 о 15:00 год.

19.10.2021 позивачем до канцелярії суду подані заперечення проти застосування строків позовної давності за вх. № 922/1302/21, які долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського Харківської області від 19.10.2021 відкладено розгляд справи по суті на 26.10.2021 о 15:20 год.

В судовому засіданні 26.10.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що вважає позовні вимоги в частині стягнення 97536 грн.26 коп. вартості спожитої теплової енергії за договором за лютий та березень 2018 року необґрунтованими у зв`язку зі спливом строку позовної давності. В решті позовних вимог щодо стягнення договірної заборгованості у розмірі 110 389,32 грн. позовні вимоги визнає. Також вважає необґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення 212119 грн. 97 коп. вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладення договору за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року та просить застосувати строки позовної давності. Окрім того, просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

01.11.2006 між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі» та Приватним акціонерним товариством "Куряжський домобудівельний комплекс" було укладено тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 13624 (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого Енергопостачальна організація (позивач) бере на себе зобов`язання постачати Споживачеві (відповідачу) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Згідно п.2.1. Договору, теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону;

- гаряче водопостачання - протягом року;

- технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

- кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Пунктом 3.2.2. Договору сторони погодили, що споживач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідно до п.5.1. Договору, облік споживання теплової енергії проводиться вказаним в Додатку №4 до Договору способом.

Згідно п.6.1. Договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

У відповідності до п. 6.2. Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт звірки відпустки-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання (у 2-х примірниках).

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальної організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно п. 6.4. Договору, якщо Споживач розраховується за показниками приладів обліку:

при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується Споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця;

у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Згідно з пунктом 6.5. Договору споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел Енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання Споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується Споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

Відповідно до пункту 6.6 Договору погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою.

Відповідно п.10.1. Договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до " 31" грудня 2007 року.

Відповідно п. 10.4. Договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Додатком 1 до Договору №13624 про постачання теплової енергії від 01.11.2006 сторони погодили обсяги постачання теплової енергії Споживачу.

Додатком 4 до Договору №13624 про постачання теплової енергії від 01.11.2006 сторони погодили перелік об`єктів теплопостачання.

Як стверджує позивач, станом на момент подання позовної заяви по особовому рахунку Відповідача обліковується заборгованість за Договором № 13624 за спожиту теплову енергію в сумі 207 925,58 грн., яка утворилася за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 25.12.2008р. по справі №29/588-08 відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення в будинках, що розташовані по вул. Квартальна 3, вул. Кушнарьова 2, 2А смт. Пісочин Харківського району, Харківської області.

Нежитлові приміщення в будинку 4 по в`їзду Набережний смт. Пісочин Харківського району, Харківської області належать відповідачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 11.03.2008.

Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки позивач здійснює на підставі розпоряджень голови Харківської обласної адміністрації про початок та кінець опалювальних сезонів 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020 років.

Системи опалення приміщень відповідача є невід`ємними частинами централізованих систем опалення житлових будинків, тому при подачі теплової енергії у централізовані системи опалення житлових будинків одночасно опалюються нежитлові приміщення відповідача.

А отже, споживання теплової енергії на потреби опалення приміщень, що розташовані за адресою: вул. Квартальна 3, вул. Кушнарьова 2, 2А, в`їзд Набережний, 4 смт. Пісочин Харківського району, Харківської області здійснювалося відповідачем без укладання договору.

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами обстеження системи теплоспоживання об`єкта, а також актами про підключення та відключення опалення до житлових будинків, які підписані представниками позивача та балансоутримувачем даних житлових будинків.

Позивач стверджує, що по особовому рахунку Відповідача обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію без укладення договору в сумі 212 119,97 грн., яка утворилася за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року.

Окрім того, позивачем зазначено, що частина житлових будівель, як по договору № 13624, так і без укладання договору, обладнані приладами обліку, тому розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення по цих об`єктах здійснювався згідно показань приладів обліку, встановлених у будинках. В житлових будівлях, які не обладнані приладами обліку теплової енергії, розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався позивачем розрахунковим способом згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в України» КТМ 204 України 244-94.

Заборгованість за спожиту теплову енергію за договором № 13624 від 01.11.2006 та заборгованість без укладання договору обліковуються за об`єднаним особовим рахунком (17710-8914) і за кожний розрахунковий період (календарний місяць) відображується однією сумою у бухгалтерському обліку підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2019 позивачем на адресу відповідача був направлений лист (№ 19/45-304 від 19.12.2019), в якому позивач повідомив про те, що у відповідача за о/р 17710-8914 виникла заборгованість у розмірі 388407,47 грн. за спожиту теплову енергію за адресою місцезнаходження нежитлових приміщень, а саме: вул. Квартальна,3; вул. Кушнарьова, 2; вул. Кушнарьова, 2А; вул. Набережна,11; в-д Набережний,4; вул. Джерельна, 11А. В зазначеному листі позивач також вимагав сплатити існуючу заборгованість у розмірі 388 407,47 грн. в добровільному порядку та додатково направив відповідачу наступні документи: акт звірки станом на 01.01.2018, 01.01.2019, 01.12.2019; за жовтень 2017р. - рахунок фактуру від 08.10.2017 на суму 44183,88 грн., за листопад 2017р. - рахунок фактуру від 07.12.2017 на суму 18083,49 грн., за грудень 2017р. - рахунок-фактуру від 09.01.2018 на суму 17681,33 грн., за січень 2018р. - рахунок-фактуру від 07.02.2018 на суму 21864,75 грн., за лютий 2018р. - рахунок-фактуру від 07.03.2018 на суму 102586,73 грн., за березень 2018р. - рахунок-фактуру від 06.04.2018 на суму 84539,26 грн., за квітень 2018р.- рахунок-фактуру від 08.05.2018 на суму 59999,35 грн., за жовтень 2018р. - рахунок-фактуру від 08.11.2018 на суму 325,37 грн., за листопад 2018р. - рахунок-фактуру від 07.12.2018 на суму 16144,05 грн., за грудень 2018р. - рахунок-фактуру від 08.01.2019 на суму 30357,89 грн., за січень 2019р. - рахунок-фактуру від 07.02.2019 на суму 35818,43 грн., за лютий 2019р.- рахунок-фактуру від 07.03.2019 на суму 20882,51 грн., за березень 2019р. - рахунок-фактуру від 08.04.2019 на суму 10656,17 грн., за квітень 2019р. - рахунок-фактуру від 07.05.2019 на суму 3735,39 грн., за жовтень 2019р. - рахунок фактуру від 08.11.2019 на суму 679,58 грн., за листопад 2019р. - рахунок-фактуру від 06.12.2019 на суму 7764,86 грн.

Однак, вказані вимоги позивача були залишені відповідачем без задоволення.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 26.08.2020 позивачем на адресу відповідача був направлений лист (№20/45-163 від 30.07.2020), в якому позивач повідомив про те, що у відповідача станом на 29.07.2020 за о/р 17710-8914 існує заборгованість у розмірі 420 045,55 грн. за спожиту теплову енергію за адресою місцезнаходження нежитлових приміщень, а саме: вул. Квартальна,3; вул. Кушнарьова, 2; вул. Кушнарьова, 2А; вул. Набережна,11; в-д Набережний,4; вул. Родникова, 11А. В зазначеному листі позивач також вимагав сплатити існуючу заборгованість в добровільному порядку та додатково направив відповідачу рахунки -фактури за період грудень 2019-квітень 2020р.р. на суму 31638,08грн., а також іншу документи, зокрема: акт звірки станом на 01.01.2020р., 01.07.2020, за грудень 2019р. - рахунок-фактуру від 10.01.2020 на суму 7417,19 грн., за січень 2020р. - рахунок фактуру від 07.02.2020 на суму 9841,23 грн., за лютий 2020р. - рахунок-фактуру від 10.03.2020 на суму 6723,28 грн., за березень 2020р. - рахунок-фактуру від 09.04.2020 на суму 5123,75 грн., за квітень 2020р. - рахунок-фактуру від 08.05.2020 на суму 2585,55 грн., за червень 2020р. - рахунок-фактуру від 08.05.2020 на суму -55,92 грн.

Проте, вказані вимоги позивача також були залишені відповідачем без задоволення, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 458 423, 68 грн., з яких: вартість спожитої теплової енергії за договором у розмірі 207 925, 58 грн., за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року; 212 119, 97 грн. вартість спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору, за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року; 13 063, 01 грн. - 3 % річних за період з 01.01.2020 року по 01.02.2021 року; 25 315, 12 грн. - інфляційні втрати за період з 01.02.2020 року по 01.02.2021 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання", споживач зобов`язаний своєчасно укладати договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як встановлено судом, між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі» та Приватним акціонерним товариством "Куряжський домобудівельний комплекс" було укладено тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 13624.

Також, між сторонами існують цивільні права та обов`язки, які виникли в порядку ч. 1 ст. 11 ЦК України та ч.1 ст. 181 ГК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обов`язки. Вказана домовленість відповідає вимогам ч. 2 ст. 205 ЦК України, згідно з якими правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Підтвердженням такого волевиявлення є факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень, які належать йому на праві власності.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що по особовому рахунку Відповідача обліковується заборгованість за Договором № 13624 за спожиту теплову енергію в сумі 207 925,58 грн., яка утворилася за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року. Окрім того, по особовому рахунку Відповідача обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію без укладення договору в сумі 212 119,97 грн., яка утворилася за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за спожиту теплову енергію за договором № 13624 від 01.11.2006 та заборгованість без укладання договору обліковуються за об`єднаним особовим рахунком (17710-8914) і за кожний розрахунковий період (календарний місяць) відображується однією сумою у бухгалтерському обліку підприємства позивача.

Окрім того, судом встановлено, що 21.12.2019 позивач листом (№ 19/45-304 від 19.12.2019) повідомив відповідача про те, що за о/р 17710-8914 виникла заборгованість у розмірі 388407,47 грн. за спожиту теплову енергію за адресою місцезнаходження нежитлових приміщень, а саме: вул. Квартальна,3; вул. Кушнарьова, 2; вул. Кушнарьова, 2А; вул. Набережна,11; в-д Набережний,4; вул. Джерельна, 11А. В зазначеному листі позивач вимагав сплатити існуючу заборгованість у розмірі 388 407,47 грн. в добровільному порядку. На адресу відповідача додатково були направлені рахунки-фактури для оплати існуючої заборгованості. (а.с. 99-131)

26.08.2020 позивачем на адресу відповідача був направлений лист (№20/45-163 від 30.07.2020) з повідомленням про те, що у відповідача станом на 29.07.2020 за о/р 17710-8914 існує заборгованість у розмірі 420 045,55 грн. за спожиту теплову енергію за адресою місцезнаходження нежитлових приміщень, а саме: вул. Квартальна,3; вул. Кушнарьова, 2; вул. Кушнарьова, 2А; вул. Набережна,11; в-д Набережний,4; вул. Родникова, 11А. В зазначеному листі позивач також вимагав сплатити існуючу заборгованість в добровільному порядку та додатково направив відповідачу рахунки -фактури за період грудень 2019-квітень 2020р.р. на суму 31638,08грн. (а.с. 132-143)

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість по оплаті теплової енергії в сумі 420 045,55 грн. (з яких: 207 925, 58 грн. - вартість спожитої теплової енергії за договором за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року та 212 119, 97 грн. - вартість спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року) не сплатив.

При цьому, відповідач жодним чином не спростовує суму заборгованості за договором.

Однак, заперечуючи проти вимоги щодо стягнення вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладення договору за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року у розмірі 212 119, 97 грн., відповідач наполягає на тому, що належні йому на праві власності нежитлові приміщення у багатоквартирних житлових будинках по вул. Кушнарьова, 2, вул. Кушнарьова, 2А, вул. Квартальній, 3, та в`їзду Набережному, 4 у смт. Пісочин, фактично самостійно зайняті мешканцями будинків та використовуються ними як комори і тамбури, доступ до яких у позивача відсутній. На підтвердження своїх доводів відповідач посилається на Акти обстеження, які наявні в матеріалах справи.

В той же час, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів відповідача, оскільки відповідач, як власник нежитлових приміщень, за якими споживалась теплова енергія, не був позбавлений права та можливості захистити свої права, зокрема, шляхом звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні своїм майном або укласти договори купівлі-продажу нежитлових приміщень з мешканцями будинків, які фактично використовують ці приміщення, тощо.

А отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання в частині своєчасного розрахунку за поставлену теплову енергію.

За таких обставин, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, а саме вартості спожитої теплової енергії за договором у розмірі 207925,58 грн. за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року та вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору у розмірі 179665,58 грн. за період з березня 2017 року по квітень 2020 року - належно обґрунтованими та такими, що доведені матеріалами справи.

Разом з цим, відповідачем заявлено про сплив позовної давності щодо вимог про стягнення вартості спожитої теплової енергії за договором за період лютий-березень 2018 року на загальну суму 97536,26 грн., а також про сплив позовної давності щодо вимог про стягнення вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладення договору за період з жовтня 2016 року по березень 2018 року включно на загальну суму 119 651,12 грн.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ст.257 Цивільного кодексу України, визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, N 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Згідно з ч.1, ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, дія якого триває в даний час.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнений пунктами 12 - 14 такого змісту:

"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

13. В період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором.

14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу".

Тобто, строки позовної давності в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

А отже, на момент подання позову строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення вартості спожитої теплової енергії за договором не сплив.

В той же час, строк позовної давності сплив за вимогою про стягнення вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладення договору за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року включно на загальну суму 32 454,39 грн., що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

За таких обставин, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості спожитої теплової енергії за договором у розмірі 207925,58 грн. за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року та вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору у розмірі 179665,58 грн. за період з березня 2017 року по квітень 2020 року. В частині позовних вимог про стягнення вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладення договору за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року включно на загальну суму 32 454,39 грн. - суд відмовляє у задоволенні у зв`язку зі спливом строку позовної давності про яку заявлено відповідачем.

Стосовно вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 13063,01 грн. за період з 01.01.2020 по 01.02.2021 та інфляційних втрат у розмірі 25315,12грн. за період з 01.02.2020 по 01.02.2021, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії, позивачем нараховано відповідачу 3% річних у загальному розмірі 13063,01 грн. та інфляційні втрати у загальному розмірі 25315,12 грн.

Однак, здійснивши перерахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням сум основної заборгованості, що підлягають задоволенню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягають 3% річних за період з 01.01.2020 по 01.02.2021 у розмірі 12004,02 грн. та інфляційні втрати за період з 01.02.2020 по 01.02.2021 у розмірі 23320,81 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 1994,31 грн. та 3% річних у розмірі 1058,99 грн. - слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 6343,74 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Кільцева, буд. 41, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, , р/р НОМЕР_1 в Філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823) вартість спожитої теплової енергії за договором у розмірі 207925,58 грн. за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року, вартість спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору у розмірі 179665,58 грн. за період з березня 2017 року по квітень 2020 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Кільцева, буд. 41, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, , р/р НОМЕР_2 в Філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823) 3% річних за період з 01.01.2020 по 01.02.2021 у розмірі 12004,02 грн., інфляційні втрати за період з 01.02.2020-01.02.2021 у розмірі 23320,81грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 6343,74грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині щодо стягнення вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору у розмірі 32454,39 грн. за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року (включно), інфляційних втрат у розмірі 1994,31 грн., 3% річних у розмірі 1058,99 грн. - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач: Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ).

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Куряжський домобудівельний комплекс" (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Кільцева, буд. 41, ).

Повне рішення складено "05" листопада 2021 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/1302/21