РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.11.2021Справа № 910/12908/21

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енжі Капітал»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «БМЛ Груп»

про стягнення 102 346,57 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енжі Капітал» (надалі - ТОВ «Енжі Капітал») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «БМЛ Груп» (надалі - ТОВ «Будівельна компанія «БМЛ Груп») про стягнення 102 346,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем перераховано відповідачу суму у розмірі 100 000,00 грн., проте жодних товарів або послуг не отримано, у зв`язку з чим позивач просить повернути на його користь безпідставно отримані кошти, а також стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 846,57 грн. та інфляційні у розмірі 1 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

06.09.2021 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Будівельна компанія «БМЛ Груп» надійшла заява про продовження строку для подання відзиву, в якій відповідач просить суд продовжити строк для подання відзиву на позов з огляду на те, що збирання доказів відбувається шляхом звернення до відповідних відділів відповідача працівники яких перебувають у відпустці.

22.09.2021 через канцелярію суду від ТОВ «Будівельна компанія «БМЛ Груп» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі стверджуючи, що спірні кошти були сплачені на підставі договору в рахунок оплати за виконання робіт.

Враховуючи заявлене відповідачем клопотання про продовження строку для подання відзиву на позов, з повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи в суд приймає до розгляду відзив відповідача.

13.10.2021 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Енжі Капітал» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав позов та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також зауважив про відсутність повноважень у особи яка підписала відзив, оскільки долучений ордер виданий 21.11.2021, в той час як відзив підписаний 20.09.2021.

Суд звертає увагу, що відзив на позов підписано представником Норик Миколою Володимировичем, на підтвердження повноважень якого до відзиву долучено ордер серії АІ №1153515, який виданий 20 листопада 2021 року, а не 21 листопада 2021 року, як зазначено позивачем, при цьому, суд відзначає, що неможливо 20 вересня 2021 року направити засобами поштового зв`язку документ, який виданий 20 листопада 2021 року, що свідчить про допущення в такому ордері описки.

18.10.2021 через канцелярію суду від ТОВ «Енжі Капітал» надійшов супровідний лист з копіями платіжних доручень в підтвердження, викладених у відповіді на відзив, обставин.

27.10.2021 на електронну пошту суду та 01.11.2021 до канцелярії суду від ТОВ «Будівельна компанія «БМЛ Груп» надійшли аналогічні за своїм змістом заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач надав додаткові пояснення по суті спору, заперечив проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд позбавлений був можливості розглянути дану справу в межах шістдесяти днів з огляду на подання відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив поза межами такого строку, а прийняття рішення, в такому випадку, призвело би до порушення передбачених нормами Господарського процесуального кодексу України прав сторін щодо подачі своїх заперечень та доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Позивачем було перераховано відповідачу 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №235 від 23.04.2021, в призначенні платежу якого зазначено: «авансовий платіж за будівельно-монтажні роботи, зг.дог. №21/04 від 05.04.2021р. в т.ч. ПДВ 20% 16 666,67 грн.».

Спір у справі виник у зв`язку із перерахуванням позивачем відповідачу грошових коштів без правової підстави, у зв`язку з чим позивач вказує на обов`язок відповідача повернути кошти у розмірі 100 000,00 грн.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Так само, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно із статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За приписами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, застосування статті 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі №6-88цс13, від 02.09.2014 у справі №910/1620/13, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 у справі №910/1913/14, від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2018 у справі №904/5844/17.

Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 24.09.2016 у справі № 6-122цс14).

Судом встановлено, що позивачем перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. згідно платіжного доручення №235 від 23.04.2021, із призначенням платежу: «авансовий платіж за будівельно-монтажні роботи, зг.дог. №21/04 від 05.04.2021р. в т.ч. ПДВ 20% 16 666,67 грн.».

За твердженням позивача, таке перерахування відбулось з метою пришвидшення підписання договору підряду на проведення будівельно-монтажних робіт, стосовно якого між сторонами велись переговори і який так і не був укладений.

В свою чергу, відповідач зазначає, що оскільки позивачем було змінено домовленості, на підставі яких позивач перерахував відповідачу спірну суму грошових коштів, сторонами вирішено, що перерахування таких коштів відбулось на виконання інших домовленостей, за якими відповідач взяв на себе зобов`язання з поточного ремонту по іншому об`єкту, що знаходиться за адресою: вулиця Набережна, 1 в селі Музичі, Києво-Святошинського району міста Києва.

В той же час, в матеріалах справи не міститься доказів в підтвердження тверджень відповідача про досягнення згоди між сторонами стосовно того, що перерахування коштів відбулось на виконання вказаних домовленостей, а долучені до відзиву на позов документи жодним чином не свідчать про існування правовідносин між сторонами, на виконання яких у позивача наявне зобов`язання з перерахування відповідачу 100 000,00 грн.

Зокрема, додаткова угода №1 від 12.04.2021 до договору №21/04 виконання будівельно-монтажних робіт з електропостачання від 05.04.2021 не підписана ані позивачем, ані відповідачем, більш того, докази того, що відповідач звертався до позивача із пропозицією її підписання в матеріалах справи не міститься, як і не містить основного договору №21/04 від 05.04.2021.

Крім того, надані відповідачем видаткові накладні не підтверджують того, що будівельні матеріали були придбані для їх використання саме у правовідносинах з позивачем, виконання відповідачем робіт не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, при цьому проект кошторису, на який посилається відповідач, не є доказом існування правовідносин між сторонами, оскільки складений самим ТОВ «Будівельна компанія «БМЛ Груп» в односторонньому порядку та не містить погодження з боку ТОВ «Енжі Капітал».

Таким чином, не підтвердженні належними та допустимими доказами як твердження відповідача про існування між позивачем і відповідачем домовленостей, на виконання яких у відповідача наявне зобов`язання з перерахування позивачу спірної суми грошових коштів, так і твердження про погодження з боку ТОВ «Енжі Капітал» переліку і вартості робіт, що стверджується відповідачем у відзиві на позов.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд відзначає, що в матеріалах справи не міститься доказів існування будь-яких договорів укладених між позивачем і відповідачем на виконання яких у позивача наявне зобов`язання з перерахування відповідачу 100 000,00 грн.

При цьому, як стверджується сторонами та вбачається із призначення платежу платіжного доручення №235 від 23.04.2021, спірна сума грошових коштів була сплачена як авансовий платіж за будівельно-монтажні роботи з метою пришвидшення укладення майбутнього договору №21/04 від 05.04.2021, який так і не був укладений, а відтак суд приходить до висновку про відсутність правової підстави, на якій відповідач володіє такими коштами.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази існування між сторонами будь-яких господарських правовідносин, на підставі яких у позивача існує обов`язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів у загальному розмірі 100 000,00 грн., суд дійшов висновку, що відповідач набув грошові кошти без достатньої правової підстави, у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, а відтак відповідач зобов`язаний повернути позивачу безпідставно отримані кошти у сумі 100 000,00 грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідач 3% річних у розмірі 846,57 грн. та інфляційних у розмірі 1 500,00 грн. за загальний період з 24.04.2021 по 05.08.2021.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №908/2552/17 та постановах Великої палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, від 16.05.2018 у справі №14-16цс18.

Разом з цим, здійсненню нарахувань відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України має передувати встановлення факту прострочення виконання боржником грошового зобов`язання та виникнення у кредитора права на нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.08.2021 у справі №913/371/20.

На переконання суду, враховуючи встановлені в даному рішенні обставини, до спірних правовідносин має бути застосовано положення статті 530 Цивільного кодексу України, якою встановлені загальні підстави обчислення строків (термінів) виконання зобов`язання. В частині другій названої статті передбачено, що у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, з урахуванням наведеної норми статті 530 Цивільного кодексу України, обов`язок з повернення безпідставно одержаних грошових коштів у сумі 100 000,00 грн. виникає у відповідача на наступний день з дня закінчення встановленого законом семиденного строку, який слід відраховувати з моменту відповідної вимоги позивача.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення грошових коштів, а відтак суд дійшов висновку про те, що зазначений строк має відраховуватися, починаючи з дня отримання відповідачем позовної заяви, яка містить вимогу до відповідача про повернення грошових коштів.

Виходячи з викладеного, 3% річних та інфляційні за період з 24.04.2021 по 05.08.2021 нараховані позивачем безпідставно, а відтак вимога в цій частині не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. В задоволенні інших позовних вимог (3% річних у розмірі 846,57 грн. та інфляційні у розмірі 1 500,00 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

В позовній заяві позивач просить суд покласти на відповідача суму понесених ним судових витрат, що включає витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 34 650,00 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В обґрунтування заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Енжі Капітал» посилається на те, що факт надання правової допомоги позивачу підтверджується договором про надання правової допомоги №297/4ю від 30.06.2021, укладеним з адвокатським об`єднанням «Правнича фірма Захарова» та платіжним дорученням №292 від 02.08.2021.

Судом встановлено, що 30.06.2021 між ТОВ «Енжі Капітал» (замовник, клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Правнича фірма Захарова» (виконавець) було укладено договір про надання правової допомоги №297/4ю, відповідно до п. 1.1 якого виконавець за цим договором зобов`язується надавати замовнику правову допомогу, яка включатиме комплекс юридичних послуг щодо представництва інтересів замовника перед ТОВ «БК «БЛМ Груп» (код згідно з ) та в господарському суді першої інстанції з приводу повернення коштів, сплачених замовником на рахунок ТОВ «БК «БЛМ Груп» згідно платіжного доручення №235 від 23.04.2021 та відновлення порушених у зв`язку з цим платежем прав замовника.

Згідно з пунктом 2.2 вказаного договору за цим договором виконавець надає замовнику наступні послуги:

2.2.1 консультації; ознайомлення з матеріалами справ і проваджень; підготовка і подання клопотань, скарг, заяв; представництво інтересів на прийомі у посадових осіб та під час проведення процесуальних дій; направлення адвокатських запитів, підготовка позову, інших змагальних паперів, одержання копії судового рішення;

2.2.2 забезпечення представництва інтересів клієнта в судових засіданнях, підготовка до судових засідань.

Пунктом 4.2 договору про надання правової допомоги №297/4ю від 30.06.2021 передбачено, що гонорар за послуги з професійної правничої допомоги, передбачені у п. 2.2.1 даного договору, становить тридцять чотири тисячі шістсот п`ятдесят гривень. Цей гонорар не включає гонорар за послуги з професійної правничої допомоги, передбачені п. 2.2.2 даного договору, рівно як не включає фактичні витрати виконавця попередньо погоджені із замовником. Розмір гонорару за правову допомогу згідно п. 2.2.1 даного договору встановлений у фіксованому розмірі, не залежить від фактичного обсягу послуг та часу, витраченого виконавцем у зв`язку з наданням правової допомоги згідно даного договору. Оплата цього гонорару здійснюється авансом.

На виконання умов п. 4.2 договору про надання правової допомоги №297/4ю від 30.06.2021 ТОВ «Енжі Капітал» сплачено Адвокатському об`єднанню «Правнича фірма Захарова» за професійну правничу допомогу 34 650,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №292 від 02.08.2021.

Суд відзначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач при розгляді справи не подавав письмових заперечень щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

В той же час, частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

ТОВ «Енжі Капітал» всупереч приписам ч. 3 ст. 126 та п. 1) абз. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України не подало до суду жодного документу (ні детального опису робіт (наданих послуг), ні складеного клієнтом та адвокатським об`єднанням акту наданих послуг, ні виставленого рахунку із переліком виконаних робіт, наданих послуг), з якого було б можливо встановити які саме роботи були виконані (послуги були надані) адвокатом та в якому обсязі з метою захисту та представництва інтересів позивача. Також, ТОВ «Енжі Капітал» не було подано до суду заяву про надання відповідних доказів на підтвердження понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на відсутність будь-якої інформації з приводу видів виконаних робіт та кількості витраченого адвокатом часу на їх виконання, у суду відсутня можливість визначити та розподілити судові витрати між сторонами з огляду на неможливість оцінити їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом, є однією із підстав для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №904/8308/17.

Разом з тим, встановлений у договорі про надання правової допомоги №297/4ю від 30.06.2021 фіксований розмір адвокатських послуг у вигляді гонорару у розмірі 34 650,00 грн. не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З огляду на наведене, суд відмовляє ТОВ «Енжі Капітал» в покладенні на ТОВ «Будівельна компанія «БМЛ Груп» відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом даної справи, на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 34 650,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енжі Капітал» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «БМЛ Груп» (02660, м. Київ, вул. Електротехнічна, будинок 4-А, офіс 412; ідентифікаційний код 37415250) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енжі Капітал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 5, літера А, офіс 11; ідентифікаційний код 41167828) безпідставно отримані кошти у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 217 (дві тисячі двісті сімнадцять) грн. 95 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий