ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.10.2021 Справа № 914/2570/21

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Фізичної особи-підприємця Костецького Василя Михайловича, Львівська область, Дрогобицький район, м.Трускавець;

до Відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», Львівська область, м.Львів;

про: визнання недійсним рішення комісії АТ «Львівгаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог ГРС.

Представники:

Позивача: Блонський М.А. - представник, адвокат (ордер від 25.08.2021р. серії ВС №1093489);

Відповідача: Шеремета М.М. - представник, адвокат (довіреність від 29.10.2020р. №007Др-265-1020).

ВСТАНОВИВ:

26.08.2021р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом Фізичної особи-підприємця Костецького Василя Михайловича від 25.08.2021р. б/н (вх. №2792) до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої мережі «Львівгаз» про визнання недійсним рішення комісії АТ «Львівгаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог ГРС.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає відсутність порушень споживача, про які зазначено в акті про порушення від 23.06.2021р. №000477, а відтак, недійсність рішення комісії АТ «Львівгаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС від 22.07.2021р. щодо задоволення акту про порушення від 23.06.2021р. №000477 та донарахування Позивачу штрафу в розмірі 583286,27грн. за необлікований (донарахований) об`єм природного газу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.08.2021р. у даній справі суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 21.09.2021р.; визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.

В судовому засіданні 21.09.2021р. судом оголошено перерву до 09:30год. 21.10.2021р., про що представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

В судовому засіданні 21.10.2021р. судом оголошено перерву до 13:45год. 26.10.2021р., про що представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

В судовому засіданні 26.10.2021р. судом оголошено перерву в межах дня слухання до 14:15год. 26.10.2021р., про що представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердили представники Учасників справи в судовому засіданні, їм відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання з`явився, в судовому засіданні надав усні пояснення.

20.10.2021р. за вх. №24346/21 від Позивача до суду засобами поштового зв`язку надійшла Заява від 12.10.2021р. б/н, у якій зазначає про понесення Поизвачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги в розмірі 10000рн., наводить розрахунок таких витрат, просить суд долучити до матеріалів справи Квитанції про оплату гонорару адвоката у кількості 2 штук та встановити обставину скасування Відповідачем Акту про порушення від 23.06.2021р. №000477 згідно рішення комісії АТ «Львівгаз» з розгляду актів про порушення вимог Кодексу ГРС від 21.09.2021р. та, у випадку підтвердження цієї обставини, закрити провадження у справі, стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати у справі у складі витрат на надання правової допомоги та повернути судовий збір. Вказану заяву оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Представник Відповідача в судове засідання з`явився, в судовому засіданні надав усні пояснення, визнав обставину скасування 17.09.2021р. Комісією з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС АТ «Львівгаз» Акта про порушення від 23.06.2021р. №000477 та зазначив про відсутність предмета спору у цій справі.

21.09.2021р. за вх. №21925/21 Відповідачем подано до суду Заяву про закриття провадження у справі від 21.09.2021р. б/н, у якій зазначає про те, що 17.09.2021р. Комісією з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС АТ «Львівгаз» прийнято рішення про скасування Акта про порушення від 23.06.2021р. №000477. Вказана обставина на думку Відповідача свідчить про відсутність предмета спору у справі.

З огляду на наведене Відповідач просить суд закрити провадження у справі. Вказану заяву оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

20.10.2021р. за вх. №24374/21 Відповідачем подано до суду заяву б/д б/н, у якій просить суд повернути заяву про закриття провадження у справі. Вказану заяву оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.10.2021р. у цій справі представник Відповідача зазначали, що, з врахуванням відсутності підстав до повернення заяви Відповідача від 21.09.2021р. вх. №21925/21 про закриття провадження у справі просить суд розцінювати заяву Відповідача від 20.10.2021р. вх. №24374/21 як заяву про залишення заяви Відповідача від 21.09.2021р. вх. №21925/21 про закриття провадження у справі без розгляду.

З врахуванням наведеного суд зазначає про відсутність правових підстав до прийняття до розгляду заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» від 21.09.2021р. вх. №21925/21 про закриття провадження у справі.

При цьому, 25.10.2021р. за вх. №24990/21 Відповідачем подано до суду Письмові пояснення по справі від 23.10.2021р. б/н, у яких повідомляє, що на підставі рішення Комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС від 17.09.2021р. АТ «Львівгаз» прийнято рішення про скасування Акту про порушення від 23.06.2021р. №000477 і дане рішення є чинним. Вказане письмове пояснення оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 26.10.2021р. представником Відповідача подано Додаткові пояснення щодо скасування Акта про порушення від 23.06.2021р. №000477, у якому зазначає, що у підписаному Сторонами Додатку №4 до типового договору про розподіл природного газу (Перелік встановленого газоспоживаючого обладнання) вказано: котел BAXI LUNA DUO-TEK MP1.7 - витрати газу на одиницю ГСО 7,99м.куб./год. та котел TERMOMAX INKO 55 - витрати газу на одиницю ГСО 6,75м.куб./год. та одночасно лічильник METRIX G6 №002472 типорозмір G6величиною приєднаної потужності 10,4955м.куб./год., що свідчить про те, що сумарна потужність газоспоживаючого обладнання є більшою (перевищує) приєднану потужність встановленого лічильника газу.

Крім того, представник Відповідача зазначив, що матеріалами справи (Актом інвентаризації від 20.12.2017р. №91 та від 26.09.2018р. №224, додаток №4 до Типового договору розподілу природного газу та Акт про порушення від 23.06.2021р. №000477) підтверджується, що споживачем не здійснювалось несанкціонованого підключення газових приладів.

Вказані обставини, на думку представника Відповідача, стали підставою до скасування Акту про порушення від 23.06.2021р. №000477 (Протокол комісії від 17.09.2021р. №59/09).

Вказані додаткові пояснення оглянуто судом та долучено до матеріалів справи. Після завершення судового засідання Додаткові пояснення зареєстровано в системі електронного документообігу суду (КП «ДСС») за вх. №25197/21.

Згідно із п.п.1, 2 ч.3 ст.2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.п.1, 3, 4 ч.5 ст.13 ГПК України).

Приписами п.п.2, 3 ч.1 ст.42 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.10 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

За результатами дослідження наданих Учасниками справи доказів, наведених доводів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначав, що 23.06.2021р. о 16:26год. у м.Трускавець працівниками АТ "Львівгаз» головним фахівцем ВЕБ Кравчуком М.В., головним фахівцем ВЕБ Подорожним Д.І., контролером Настьошиним С.Є. за адресою: Львівська обл., Дрогобицький р-н, м. Трускавець, вул. Городище, 7, складено акт про порушення №000477, яким «встановлено порушення Кодексу ГРМ Розділ XI, глава 2 и.1 пп.5 несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів, пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку)».

Акт підписаний працівниками АТ ''Львівгаз", головним фахівцем ВЕБ Кравчуком М.В., головним фахівцем ВЕБ Подорожним Д.І., контролером Настьошиним С.Є.

У пункті 1 акту вказано, що він складений за участю споживача (його представника) Костецький Василь Васильович, ФОП Костецький Василь Михайлович. Однак даний акт про порушення №000477 від 23,06.2021 року не підписаний споживачем чи його представником, а також відмова споживача від підпису акта про порушення не підтверджена відеозйомкою.

Таким чином, згідно доводів Позивача, враховуючи відсутність у акті про порушення №000477 від 23.06.2021 року підпису споживача або його представника, відсутність підпису однієї незаінтересованої особи, а також відсутність відеозйомки на підтвердження відмови споживача від підписання акта, що передбачено абз.5 п.4 гл.5 розд.XI Кодексу ГРМ, такий акт про порушення є недійсним.

Також, як на підставу недійсності Акту про порушення від 23.06.2021р. №000477, Позивач вказує, що в акті про порушення №000477 від 23.06.2021 року у графі для підписання: «З Актом про порушення ознайомлений, копію отримав споживач (його представник)» вказано «Костецький Василь Васильович», підпис відсутній. Однак Костецький Василь Васильович не є та не був уповноваженим представником споживача, а споживачем саме є ФОП Костецький Василь Михайлович, який не підписував акт про порушення №000477 від 23.06.2021 року.

Щодо встановленого в Позивача газоспоживаючого обладнання Позивач зазначає, що між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" та ФОП Костецьким Василем Михайловичем, укладено Договір на розподіл природного газу №09425GCS6VСР016 від 01.01.2016, шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), відповідно до умов якого, Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Перелік встановленого газоспоживаючого обладнання в точках комерційного обліку суб`єкту вказано у таблиці №2 Додатку 4 до Типового договору розподілу природного газу, який додається до заяви -приєднання №09425GCS6VСР016 від 01.01.2016 року, де вказано котел BAXI LUNA DUO-TEK MP1.7 - витрати газу на одиницю ГСО становлять 7,99 м.куб./год., котел TERMOMAX INKO 55 - витрати газу на одиницю ГСО становлять 6,75 м.куб./год. Також у таблиці №1 Додатку 4 до Типового договору розподілу природного газу - Перелік точок комерційного обліку об`єкта споживача (Перелік комерційних вузлів обліку) вказано лічильник газу METRIX G6 №002472, типорозмір G6. Даний додаток 4 до Типового договору розподілу природного газу підписаний представником оператора ГРМ та скріплений печаткою, а також підписаний споживачем.

В той же час, згідно доводів Позивача, у п.3.2 акту про порушення №000477 від 23.06.2021 року вказано, що до газової мережі підключено обладнання: Котел BAXI LUNA DUO-TEK - 66,9 кВт (7,07 м3/год) Котел TERMOMAX INKO - 56,5 кВт (5,52 м3/год).

Згідно акту інвентаризації №91 від 20.12.2017 року вказано газоспоживаюче обладнання: котел BAXI 1 шт. - 64 кВт, котел TERMOMAX 1 шт. - 50 кВт. Акт підписаний уповноваженими представниками АТ "Львівгаз" Костецькою Н.М., Скольською М.М. та споживачем ФОП Костецьким Василем Михайловичем.

Також згідно акту інвентаризації №224 від 26.09.2018 року вказано газоспоживаюче обладнання: котел BAXI 1 шт. - 64 кВт, котел TERMOMAX 1 шт. - 50 кВт. Акт підписаний уповноваженими представниками АТ "Львівгаз" Костецькою Н.М., Скольською М.М. та споживачем ФОП Костецьким Василем Михайловичем.

Таким чином правомірність встановлення газоспоживаючого обладнання споживачем, а саме котлів BAXI 1 шт. і TERMOMAX 1 шт. з витратами газу на одиницю ГСО підтверджується Додатком 4 до Типового договору розподілу природного газу, який додається до заяви-приєднання №09425GCS6VСР016 від 01.01.2016 року, а також актами інвентаризації №91 від 20.12.2017 року та №224 від 26.09.2018 року.

Підсумовуючи наведене Позивач зазначає, що наявне у ФОП Костецького Василя Михайловича газоспоживаюче обладнання, передбачене в укладеному між оператором ГРМ та споживачем Додатку 4 до Типового договору розподілу природного газу, який додається до заяви-приєднання №09425GCS6VСР016 від 01.01.2016 року. Крім того, у додатку 4 до Типового договору розподілу природного газу вказано котел BAXI LUNA DUO-TEK МР 1.7 - витрати газу на одиницю ГСО становлять 7,99 м3/год (у акті про порушення №000477 від 23.06.2021 року - 7,07 м3/год), котел TERMOMAX INKO 55 - витрати газу на одиницю ГСО становлять 6,75 м3/год (у акті про порушення №000477 від 23.06.2021 року - 5,52 м3/год), тобто більші витрати газу, ніж було вказано у акті про порушення №000477 від 23.06.2021 року.

З підстав наведеного Позивач просить суд визнати недійсним рішення Комісії АТ «Львівгаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС від 22 липня 2021 року щодо задоволення акту про порушення №000477 від 23.06.2021 року та донарахування ФОП Костецькому Василю Михайловичу штрафу в розмірі 583286,27 грн. за необлікований (донарахований) об`єм природного газу.

Відповідач у поданих 25.10.2021р. за вх. №24990/21 Письмових поясненнях повідомляє суд про те, що підставі рішення Комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС від 17.09.2021р. АТ «Львівгаз» прийнято рішення про скасування Акту про порушення від 23.06.2021р. №000477 і дане рішення є чинним.

Окрім того, у поданих в судовому засіданні 26.1.02021р. Додаткових поясненнях Відповідач вказує на те, що у підписаному Сторонами Додатку №4 до типового договору про розподіл природного газу (Перелік встановленого газоспоживаючого обладнання) вказано: котел BAXI LUNA DUO-TEK MP1.7 - витрати газу на одиницю ГСО 7,99м.куб./год. та котел TERMOMAX INKO 55 - витрати газу на одиницю ГСО 6,75м.куб./год. та одночасно лічильник METRIX G6 №002472 типорозмір G6величиною приєднаної потужності 10,4955м.куб./год., що свідчить про те, що сумарна потужність газоспоживаючого обладнання є більшою (перевищує) приєднану потужність встановленого лічильника газу.

Крім того, представник Відповідача зазначив, що матеріалами справи (Актом інвентаризації від 20.12.2017р. №91 та від 26.09.2018р. №224, додаток №4 до Типового договору розподілу природного газу та Акт про порушення від 23.06.2021р. №000477) підтверджується, що споживачем не здійснювалось несанкціонованого підключення газових приладів.

Вказані обставини, на думку представника Відповідача, стали підставою до скасування Акту про порушення від 23.06.2021р. №000477 (Протокол комісії від 17.09.2021р. №59/09).

Обставина скасування рішенням Комісії АТ «Львівгаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС від 17.09.2021р. Акту про порушення від 23.06.2021р. №000477 визнається в судовому засіданні представником Відповідача та не заперечується представником Позивача.

При чому, представником Позивача додатково пояснено, що один з двох котлів опломбовано пломбами Відповідача, відтак, споживання електроенергії Позивачем відбувається в межах облікових потужностей електролічильника. Крім того, Відповідач не звертався до Позивача з заявами про внесення змін до Договору.

У відповідності з пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України та частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд в порядку ч.3 ст.192 ГПК роз`яснює Сторонам наслідки закриття провадження у справі, зокрема, що, згідно ч.3. ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи вищенаведене, заслухавши пояснення представників Учасників справи, оглянувши і дослідивши матеріли справи та подані докази, суд дійшов висновків про те, що складений Відповідачем щодо Позивача Акт про порушення від 23.06.2021р. №000477 скасовано рішенням Комісії АТ «Львівгаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС від 17.09.2021р., а відтак, предмет спору у справі припинив існування після відкриття провадження у справі, що має наслідком закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Щодо судових витрат суд зазначає.

Нормою ч.4 ст.231 ГПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року для працездатних осіб в розмірі 2270 гривень.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 2270грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000грн., попередній (орієнтовний) розрахунок яких додається.

Як доказ сплати судового збору Позивачем подано Квитанцію від 25.08.2021р. №ПН2180011 про сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 2270грн. Оригінал вказаної Квитанції є додатком №1 до позовної заяви.

В обґрунтування розміру понесених судових витрат у справі на оплату послуг професійної правничої допомоги Позивачем до поданої до господарського суду позовної заяви долучено копію укладеного 17.08.2021р. між Фізичною особою-підприємцем Костецьким Василем Михайловичем (за Договором - Замовник) та Адвокатським бюро «Михайла Блонського» (за Договором - Адвокат) Договору про надання правової допомоги №17/08 (надалі - Договір) за умовами якого (п.1.1. Договору) Адвокат зобов`язується надати Замовникові відповідно до умов цього Договору юридичні послуги, а Замовник із своєї сторони, зобов`язується прийняти зазначені послуги й оплатити їх.

Пунктом 2.1. Договору передбачено що згідно з цим Договором Адвокат надає Замовнику такі види юридичних послуг: правову допомогу Замовнику щодо представництва його інтересів по господарській справі в судових органах України щодо визнання недійсним рішення Комісії АТ «Львівгаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС з усіма необхідними повноваженнями як представника передбаченими відповідними процесуальними кодексами без обмеження повноважень, з правом підпису документів, засвідчення їх копії, висловлення позиції в судовому засіданні, подання доказів, та інших, в тому числі ознайомлення з матеріалами справи, консультація клієнта, вивчення судової практики по аналогічним справам, підготовка позовної заяви, участь в судовому засіданні з врахування часу на прибуття до суду (з розрахунку 2 години на 1 судове засідання), підготовка за необхідності інших процесуальних документів, адвокатських запитів та інша правова допомога необхідна для представництва інтересів Замовника по цій господарській справі.

Загальна вартість послуг згідно цього Договору становить 20000,00 гривень з розрахунку 1 година роботи адвоката оцінюється в 1000,00 гривень. Вартість послуг може бути змінена за домовленістю Сторін залежно від збільшення чи зменшення обсягу наданих послуг Адвокатом, що визначається актом наданих послуг (п.3.1. Договору).

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що попередня оплата послуг Адвоката в розмірі 10000,00 гривень здійснюється Замовником протягом п`яти банківських днів з моменту підписання Сторонами цього Договору. Кінцева вартість послуг оплачується виходячи з підписаного сторонами акту наданих послуг протягом п`яти банківських днів з моменту його підписання.

Відповідно до п.4.1.1. Договору Замовник зобов`язаний оплатити вартість юридичних послуг у порядку і строки визначені п. З цього Договору.

Згідно п.5.1. Договору Адвокат зобов`язаний надати юридичну послугу, на вчинення якої має право Замовник, при цьому Замовник погоджується на те, що Адвокатом від імені АБ «Михайла Блонського» діятиме адвокат Блонський Михайло Андрійович.

Відповідно до п.6.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Вказаний Договір підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток Сторін Договору.

Згідно долученого Позивачем до позовної заяви Попереднього розрахунку суми витрат Позивача на правову допомогу від 25.08.2021р. б/н Адвокат надає Замовнику наступні послуги: ознайомлення з матеріалами справи, консультація клієнта, вивчення судової практики по аналогічним справам у кількості 3 год. вартістю 1000грн./год. на суму 3000грн.; підготовка позовної заяви з додатками та подання її до суду у кількості 6 год. вартістю 1000грн./год. на суму 6000грн.; підготовка адвокатського запиту у кількості 1 год. вартістю 1000грн./год. на суму 1000грн.; участь в судовому засіданні з врахування часу на прибуття до суду (з розрахунку 2 години на 1 судове засідання) у кількості 6 год. вартістю 1000грн./год. на суму 6000грн.; підготовка інших процесуальних документів, а саме відповіді на відзив, клопотань, та інших у кількості 4 год. вартістю 1000грн./год. на суму 4000грн.

Загальна вартість судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги згідно Розрахунку становить 20000грн. Вказаний Розрахунок підписано адвокатом Блонським М.А.

Блонський М.А. є адвокатом та представником Позивача, що підтверджується Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 18.08.2011р. №552 та ордером від 25.08.2021р. серія ВС №1093489.

У поданій 20.10.2021р. за вх. №24346/21 заяві Позивач зазначає, що станом на час подання заяви Позивачем понесено судові витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги в розмірі 10000рн., наводить розрахунок таких витрат, просить суд долучити до матеріалів справи Квитанції про оплату гонорару адвоката у кількості 2 штук та встановити обставину скасування Відповідачем Акту про порушення від 23.06.2021р. №000477 згідно рішення комісії АТ «Львівгаз» з розгляду актів про порушення вимог Кодексу ГРС від 21.09.2021р. та, у випадку підтвердження цієї обставини, закрити провадження у справі, стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати у справі у складі витрат на надання правової допомоги та повернути судовий збір. Вказану заяву оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Квитанцією від 26.08.2021р. №10 Позивачем перераховано на користь Адвоката 4999грн. Призначення платежу: «Оплата по договору №17/08 гонорару адвоката; ФОП Костецький В.М.».

Квитанцією від 26.08.2021р. №0.0..1 Позивачем перераховано на користь Адвоката 5001грн. Призначення платежу: «Оплата по договору №17/08 гонорару адвоката; Костецький Василь Михайлович ФОП Костецький В.М., ».

Окрім того, суд зазначає що Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 ГПК України).

17.10.2019р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається на "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей") для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007р. суд застосовує "баланс ймовірностей". У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016р. суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

У постанові Верховного Суду України від 14.06.2017р. у справі №923/2075/15 відхилено висновки апеляційного суду про відмову в позові про стягнення упущеної вигоди лише з тих підстав, що її розмір не може бути встановлений з розумним степенем достовірності, оскільки апеляційний суд не дослідив інших доказів, які надані позивачем, чим фактично позбавив останнього можливості відновити його порушене право, за захистом якого подано позов.

Аналогічний підхід продемонстрував і Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду у своїй постанові від 06.11.2019р. у справі №127/27155/16-ц (провадження №61-30580св18).

Отже, під розумним ступенем достовірності слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції при розгляді даної справи застосовує вищезазначений стандарт доказування.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 ГПК України).

У відповідності до ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст.1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.п.6, 9 ст.1 Закону).

Згідно ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно п.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017р.) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно правової позиції, викладеної, зокрема в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.06.2018р. у справі №904/8308/17 та від 01.08.2019р. у справі №915/237/18, розмір судових витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а суд повинен оцінити рівень адвокатських витрат, що були присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично і чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною чи її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.11.2018р. у справі №910/23210/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

При цьому суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16, що на підтвердження факту понесення судових витрат та їх розміру суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Також судом враховано позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постановах від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 та від 18.12.2019р. у справі №910/13731/18, відповідно до якої, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2019р. у справі №922/902/19, від 12.12.2019р. у справі №922/1897/18 та від 20.12.2019р. у справі №903/125/19.

При цьому суд зазначає, що згідно ч.5 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19.

Як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України.

Зокрема відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція підтримана та застосована у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2019р. у справі №905/1795/18.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З врахуванням вищенаведеного, оцінивши подані Позивачем докази в підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що подані Позивачем в обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу докази в своїй сукупності підтверджують дійсність, необхідність та розумність таких витрат в розмірі 10000грн. для забезпечення належного захисту прав Позивача під час розгляду справи №914/2570/21 Господарським судом Львівської області.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Відповідачем не подано жодних доказів в спростування обставин дійсності, необхідності та розумності понесених Позивачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, а також не доведено в порядку ч.5 ст.126 ГПК України неспівмірності здійснених Позивачем витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При цьому суд бере до уваги, що в поясненнях від 26.10.2021р. за вх. №25197/21 представник Відповідача зазначив, що матеріалами справи (Актом інвентаризації від 20.12.2017р. №91 та від 26.09.2018р. №224, додаток №4 до Типового договору розподілу природного газу та Акт про порушення від 23.06.2021р. №000477) підтверджується, що споживачем не здійснювалось несанкціонованого підключення газових приладів. Вказані обставини, на думку представника Відповідача, стали підставою до скасування Акту про порушення від 23.06.2021р. №000477 (Протокол комісії від 17.09.2021р. №59/09).

Враховуючи вищенаведене та встановлені судом обставини в мотивувальній частині рішення, які стали підставою до закриття провадження у справі, суд приходить до висновку, що спір виник внаслідок неправильних дій Відповідача.

Враховуючи вищенаведене, зокрема викладені в мотивувальній частині ухвали висновки суду щодо того, що складений Відповідачем щодо Позивача Акт про порушення від 23.06.2021р. №000477 скасовано рішенням Комісії АТ «Львівгаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС від 17.09.2021р., а відтак, предмет спору у справі припинив існування після відкриття провадження у справі, беручи до уваги те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій Відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив доведеність понесення Позивачем судових витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 2270грн. і на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 10000грн. та недоведеність Відповідачем неспівмірності здійснених Позивачем витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином судові витрати Позивача на сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 2270грн. та на оплату послуг професійної правничої допомоги в розмірі 10000грн. слід покласти на Відповідача, стягнути з Відповідача на користь Позивача 2270грн. судового збору та 10000грн. судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги.

Також, з врахуванням висновків суду щодо розподілу судових витрат у справі між сторонами в суду відсутні правові підстави до розгляду викладеного Позивачем в заяві від 20.10.2021р. вх. №24346/21 клопотання про повернення судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 42, 43, 46, 123, 124, 126, 129, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити провадження у справі.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, Львівська область, м.Львів, вул.Золота, буд.42; ідентифікаційний код: 03349039) на користь Фізичної особи-підприємця Костецького Василя Михайловича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 2270грн. судового збору та 10000грн. судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

4. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 01.11.2021р.

Головуючий суддя Фартушок Т.Б.