ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м.Харків Справа № 913/575/21
Провадження №34/913/575/21
Суддя господарського суду Луганської області Іванов А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу
за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м. Полтава,
до Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка», м. Старобільськ Луганської області,
про стягнення 162 783 грн. 90 коп.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Суть спору: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка», в якій з урахуванням заяви про усунення недоліків №29-01/1642 від 06.09.2021 просить стягнути з відповідача 162 783 грн. 90 коп. за Договором №5009 «С» на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, зокрема: 156 523 грн. 01 коп. заборгованість за спожиту теплову енергію, 4 972 грн. 26 коп. пені, 984 грн. 43 коп. 3% річних та 304 грн. 20 коп. інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору оренди №44/2 від 20.11.2018, укладеного між Управлінням майном Полтавської обласної ради та Державним закладом «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка», останній використовує нежитлове приміщення по вул. Соборності, 3 в м. Полтава площею 293,0 кв.м.
Як зазначає позивач, він забезпечує тепловою енергією у вигляді гарячої води опалення даного приміщення відповідача до межі балансової належності теплової мережі будівлі згідно Договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №5009 «С», визнаного укладеним за рішенням господарського суду Луганської області від 02.02.2021 у справі №917/1484/20.
В свою чергу, за умовами Договору відповідач мав сплачувати за фактично отриману теплову енергію, поставлену позивачем.
Позивач вказує, що з дати набрання законної сили рішенням господарського суду Луганської області від 02.02.2021 у справі №917/1484/20, тобто з 06.04.2021, направляв відповідачу рахунки та Акти приймання-передачі теплової енергії за період з квітня по червень 2021 року, проте останній їх не підписав, що, на думку позивача, за умовами Договору №5009 «С», свідчить про належне оформлення таких Актів та підтвердження факту постачання відповідачу теплової енергії.
За твердженням позивача рахунок №АВ-6715 від 03.04.2021 містить нарахування за період з 29.10.2019 по 30.04.2021, оскільки умови Договору №5009 «С» передбачають поширення його дії на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2019 в частині постачання Т/Е (опалення) по 30.12.2022. Оскільки опалювальний сезон 2019/2020 р.р. розпочався 28.10.2019 згідно рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради №230 від 23.10.2019, а котельню по вул. Соборності, 7-к включено 29.10.2021, нарахування по будівлі №3 по вул. Соборності проведено саме з 29.10.2021.
Також позивач зауважує, що спірний період з 29.10.2019 по 30.06.2021 охоплює опалювані сезони 2019/2020 (з 23.10.2019 по 09.04.2020) та 2020/2021 (з 22.10.2020 по 12.04.2021), згідно відповідних рішень Виконавчого комітету Полтавської міської ради, в зв`язку з чим відповідачу було нараховано за теплову енергію на опалення 156 523 грн. 01 коп.
Проте, відповідач не виконав свого обов`язку щодо оплати вартості отриманої за спірний період теплової енергії, в зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 156 523 грн. 01 коп., на яку позивачем було нараховано пеню в сумі 4 972 грн. 26 коп., 3% річних в розмірі 984 грн. 43 коп. та інфляційні втрати в сумі 304 грн. 20 коп., що стало підставою для звернення до суду.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2021 справу №913/575/21 передано на розгляд судді Іванову А.В.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 30.08.2021 позовну заяву Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» залишено без руху. Надано позивачу строк 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви та подання до суду заяви про усунення недоліків.
08.09.2021 від Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків №29-01/1642 від 06.09.2021, в якій зазначив п. 2 прохальної частини позовної заяви з правильною сумою, яку він просить стягнути з відповідача, що відповідає ціні позову та вказав Договір за яким він просить стягнути заборгованість, а саме: 2. Стягнути з Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 162 783 грн. 90 коп. за Договором №5009 «С» на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, зокрема: 156 523 грн. 01 коп. заборгованість за спожиту теплову енергію, 4 972 грн. 26 коп. пені, 984 грн. 43 коп. 3% річних та 304 грн. 20 коп. інфляційних втрат.
Разом із заявою про усунення недоліків позивач надав копії Договору оренди №44/2 від 20.11.2018, укладеного між Управлінням майном Полтавської обласної ради та Державним закладом «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» з Додатковою угодою та супровідним листом, а також належним чином засвідчені копії рішення Господарського суду Луганської області від 02.02.2021 у справі №917/1484/20 та ухвали Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 у справі №917/1484/20, які були долучені до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, без виклику сторін.
Відзиву на позовну заяву, письмових пояснень чи будь-яких інших заяв по суті від відповідача в даній справі не надходило.
Оскільки відповідачем не надано суду відзиву із викладенням власної правової позиції, розгляд справи здійснюється на підставі ст. 165 ГПК України за наявними в справі матеріалами.
Частиною 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд
20.11.2018 між Управлінням майном комунальної власності міста (Орендодавець) та Державним закладом «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» (Орендар, відповідач) було укладено Договір оренди №44/2, згідно умов якого відповідачу було передано в оренду нежитлове приміщення за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 3, загальною площею 293,0 кв.м., яке повинно бути використано під розміщення кафедри образотворчого мистецтва і знаходиться на балансі КП «ЖЕО №2», строком дії до 31.12.2019 (а.с. 78-80).
Додатковою угодою №96/1 від 27.01.2020 до Договору оренди №44/2 від 20.11.2018 продовжено строк його дії до 30.12.2022 (а.с. 84).
Рішенням господарського суду Луганської області від 02.02.2021 у справі №917/1484/20 позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» про визнання укладеним Договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №5009 «С» з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії» в редакції позивача задоволено в повному обсязі. Визнано укладеним Договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №5009 «С» з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії» та наведено його редакцію (а.с. 85-94).

Відповідно до редакції Договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №5009 «С» (далі Договір), викладеної у рішенні від 02.02.2021, його укладено між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (Теплопостачальна організація, ТО, позивач) та Державним закладом «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» (Споживач, відповідач)

ТО бере на себе зобов`язання постачати теплову енергію (далі Т/Е) у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщення Споживача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул. Соборності, 3 нежитлові приміщення (п. 1 Договору).

За приписами п. 5 Договору ТО забезпечує безперебійне постачання Т/Е Споживачу.

Споживач зобов`язаний розглянути направлений йому ТО Акт приймання-передачі Т/Е і при відсутності заперечень в 5-денний термін повернути його ТО, підписаним та скріпленим печаткою (п. 14 Договору).

Згідно п.п. 17-18 Договору Обсяг Т/Е, який постачається Споживачу в розрахунковому періоді на опалення нежитлового приміщення, визначається ТО розрахунковим способом відповідно до теплового навантаження об`єкту з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, визначеної згідно Державних будівельних норм. Розрахунок наведений в Додатку «Розрахунок обсягу теплової енергії», який є невід`ємною частиною цього Договору. Розрахункове теплове навантаження на опалення приміщення Споживача, опалювальною площею 293,0 м2 складає 0,028969 Гкал/год. Після прийняття на абонентський облік ВКО Т/Е на опалення житлового будинку по вул. Соборності, 3, де знаходяться нежитлові приміщення Споживача, буде проводитись відповідно до показників ВКО Т/Е SKS-3, № 041004. Показники ВКО Т/Е приймаються лише після допуску ВКО Т/Е до експлуатації, що здійснюється ТО у порядку, передбаченому діючим законодавством, зі складанням відповідного акту.

На момент укладання Договору: опалювальна площа житлового будинку по вул. Соборності, 3 складає 359,6 м2; площа нежитлового приміщення, яку займає Споживач в будинку по вул. Соборності, 3, становить 293,0 м2 (п. 23 Договору).

Пунктом 28 Договору передбачено, що розрахунки за відпущену Т/Е проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих протягом календарного року. В разі зміни тарифів розрахунки здійснюються за новими тарифами. Тариф на Т/Е для потреб інших споживачів (крім населення) з 16.01.2020 становить 1329,24 грн/Гкал (без ПДВ). Тариф на Т/Е для потреб інших споживачів (крім населення) з 17.01.2020 становить: умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію 1004,48 грн/Гкал (без ПДВ); умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію (місячна абонентська плата за одиницю теплового навантаження) 46161,82 грн/Гкал (без ПДВ). Тариф на Т/Е для потреб інших споживачів (крім населення) з 18.03.2020 становить: умовно-змінна частина двоставкового тарифу на Т/Е 791,36 грн/Гкал (без ПДВ); умовно-постійна частина двоставкового тарифу на Т/Е (місячна абонентська плата за одиницю теплового навантаження) 42651,59 грн/Гкал/год (без ПДВ).

Всі розрахунки по цьому Договору проводяться на підставі рахунка та актів приймання-передачі Т/Е, складених ТО. В рахунок на оплату включається вартість фактично спожитої Т/Е за поточний місяць та вартість Т/Е, що не врахована в рахунку за попередній місяць та місячна абонентська плата на приєднане теплове навантаження (розрахована шляхом множення розрахункового теплового навантаження (Гкал/год) на умовно-постійну частину двоставкового тарифу на теплову енергію (грн/Гкал/год без (ПДВ)). Місячна абонентська плата за приєднане теплове навантаження сплачується Споживачем щомісяця протягом року незалежно від обсягів споживання Т/Е (п.п. 29-30 Договору).

За умовами п.п. 31-33 Договору факт отримання Споживачем Т/Е фіксується щомісячно актом приймання-передачі Т/Е, який підписується Сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору. У разі неповернення Споживачем Акту приймання-передачі Т/Е в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 14 Договору, цей акт, що підписаний ТО в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання Споживачу Т/Е. Споживач зобов`язується сплачувати за Т/Е у строк до 15 числа місяця наступного за розрахунковим, з урахуванням суми проміжних платежів, а також можлива попередня оплата.

У випадку несплати у вказані терміни вартості Т/Е вводиться пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також стягуються 3% річних, нарахованих на суму боргу, та інфляційні втрати, згідно з ст. 625 ЦК України (п. 36 Договору).

Сторони визначили в п. 41, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01.10.2019 і діє в частині постачання Т/Е (опалення) по 31.12.2022 (згідно ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України), а в частині розрахунків до їх повного здійснення.

Додатком до даного Договору виступає Розрахунок обсягу Т/Е, в якому зазначено адресу об`єкту теплоспоживання: вул. Соборності, 3; назву об`єкту теплоспоживання: нежитлове приміщення; середню розрахункову температуру внутрішнього повітря, °С: 18; теплове навантаження, Q оп Гкал/годину: 0,028969, площу, м2: 293,0.

Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за Договором належним чином та забезпечував тепловою енергією у вигляді гарячої води опалення нежитлового приміщення по вул. Соборності, 3 в м. Полтава площею 293,0 кв.м., яке використовує відповідач, у опалюваних сезонах 2019/2020 (з 23.10.2019 по 09.04.2020) та 2020/2021 (з 22.10.2020 по 12.04.2021).

Після набрання законної сили рішенням господарського суду Луганської області від 02.02.2021 у справі №917/1484/20, тобто з 06.04.2021, позивач направляв відповідачу рахунки та Акти приймання-передачі теплової енергії за період з квітня по червень 2021 року (а.с. 41-46).

Проте, відповідач вказані Акти не підписав, а рахунки не сплатив, що, на думку позивача, свідчить про належне оформлення таких Актів та підтвердження факту постачання відповідачу теплової енергії.

В зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо своєчасної оплати вартості отриманої за спірний період теплової енергії у нього утворилася заборгованість в розмірі 156 523 грн. 01 коп.

Позивач у листі №30.1-01/863 від 30.04.2021 повідомляв відповідача на необхідність здійснення оплати за поставлену теплову енергію, зокрема, за рахунком на оплату №АВ-6715 від 30.04.2021 до 15.05.2021 (а.с. 38-40).

Проте, відповідач вказане повідомлення залишив без відповіді.

Оскільки відповідачем обов`язок щодо сплати заборгованості за Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №5009 «С» не виконано, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 156 523 грн. 01 коп., пені в сумі 4 972 грн. 26 коп., 3% річних у розмірі 984 грн. 43 коп. та інфляційних втрат в сумі 304 грн. 20 коп.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою договір, який укладено сторонами, є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання здійснюється Законом України «Про теплопостачання».

Стаття 1 вказаного Закону визначає, що теплова енергія товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Споживачем теплової енергії відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Зазначене кореспондується з положеннями Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, за змістом яких споживач теплової енергії фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єкт підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875, який діяв до 01.05.2019, та п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189, який набрав чинності з 01.05.2019, постачання теплової енергії та гарячої води визнається комунальною послугою.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв на міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 врегульовано, що надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

За приписами п.п. 1, 3 ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання зобов`язань за Договором №5009 «С» на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води в загальному періоді з 29.10.2019 по 30.06.2021 поставив у приміщення відповідача теплову енергію на загальну суму 156 523 грн. 01 коп.

Так, згідно рішень Виконавчого комітету Полтавської міської ради №230 від 23.10.2019, №110 від 09.04.2020, №309 від 21.10.2020 та №43 від 07.04.2021 опалювальний сезон 2019/2020 року розпочато 28.10.2019 та закінчено 10.04.2020, а опалювальний сезон 2020/2021 року розпочато 22.10.2020 та закінчено 12.04.2021 (а.с. 29-32).

Відповідно до Акту прийняття на абонентський облік вузла комерційного обліку теплової енергії №1052Ж від 24.04.2020, вузол комерційного обліку теплової енергії, встановлений в приміщенні по вул. Соборності, 3 в м. Полтава та прийнятий на абонентський облік після повірки (а.с. 33).

З відомостей про зняття показників приладу обліку теплової енергії в будинку по вул. Соборності, 3 в м. Полтава в період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року вбачається кількість поставленої позивачем та спожитої відповідачем теплової енергії (а.с. 34-40).

Як встановлено судом, відповідач користується нежитловим приміщенням за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 3, загальною площею 293,0 кв.м. згідно Договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №5009 «С».

Позивач направляв відповідачу Акти приймання-передачі теплової енергії №АВ-13262 від 30.04.2021, №АВ-17643 від 31.05.2021 та №АВ-20944 від 30.06.2021, а також рахунки на оплату №АВ-6715 від 30.04.2021, №АВ-8921 від 31.05.2021 та №АВ-10573 від 30.06.2021 (а.с. 41-46), що підтверджується, зокрема, листом №30.1-01/863 від 30.04.2021, в якому позивач повідомляв відповідача про необхідність здійснення оплати за поставлену теплову енергію, копіями накладних, фіскального чеку, опису вкладення, відомостями на просту письмову кореспонденцію, реєстрами рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії №85 та №102 (а.с. 47-52).

При цьому, рахунок №АВ-6715 від 03.04.2021 містить нарахування за період з 29.10.2019 по 30.04.2021, оскільки умови Договору №5009 «С» передбачають поширення його дії на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2019 в частині постачання Т/Е (опалення) по 30.12.2022. Оскільки опалювальний сезон 2019/2020 р.р. розпочався 28.10.2019 згідно рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради №230 від 23.10.2019, а котельню по вул. Соборності, 7-к включено 29.10.2019, нарахування по будівлі №3 по вул. Соборності проведено саме з 29.10.2019.

За таких обставин, матеріалами справи в сукупності підтверджено постачання позивачем теплової енергії у вигляді гарячої води в загальному періоді з 29.10.2019 по 30.06.2021 у приміщення відповідача на загальну суму 156 523 грн. 01 коп.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875).

В п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» унормовано, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач згідно умов Договору за поставлену теплову енергію за спірний період не розрахувався, в зв`язку з чим його заборгованість перед позивачем складає 156 523 грн. 01 коп. Матеріали справи доказів оплати відповідачем заборгованості у вказаній сумі не містять.

Приймаючи до уваги те, що відповідачем заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 156 523 грн. 01 коп. не сплачено, суд приходить до висновку, що відповідач є таким, що не виконав зобов`язання за Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №5009 «С» в частині розрахунків за постачання позивачем теплової енергії в гарячій воді в загальному періоді з 29.10.2019 по 30.06.2021.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 156 523 грн. 01 коп. є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 4 972 грн. 26 коп. суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За змістом ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За умовами п. 36 Договору у випадку несплати у вказані терміни вартості Т/Е вводиться пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також стягуються 3% річних, нарахованих на суму боргу, та інфляційні втрати, згідно з ст. 625 ЦК України.

Таким чином, приписами законодавства та умовами укладеного сторонами на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №5009 «С» встановлена відповідальність відповідача за несвоєчасне здійснення розрахунків за теплову енергію.

Позивачем, в зв`язку з простроченням відповідачем оплати за теплову енергію, було нараховано останньому пеню в загальній сумі 4 972 грн. 26 коп.:

за зобов`язаннями квітня 2021 року на суму боргу в розмірі 152 097 грн. 91 коп. за період з 15.05.2021 по 31.07.2021 в сумі 4 912 грн. 97 коп.;

за зобов`язаннями травня 2021 року на суму боргу в розмірі 2 212 грн. 55 коп. за період з 15.06.2021 по 31.07.2021 в сумі 43 грн. 28 коп.

за зобов`язаннями червня 2021 року на суму боргу в розмірі 2 212 грн. 55 коп. за період з 15.07.2021 по 31.07.2021 в сумі 16 грн. 00 коп.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд вважає його обґрунтованим та зробленим у відповідності до умов Договору та норм чинного законодавства.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 4 972 грн. 26 коп. є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Також позивачем було заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 984 грн. 43 коп. та інфляційних втрат в сумі 304 грн. 20 коп., стосовно яких суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

У відповідності до розрахунку позивача нарахування 3% річних від простроченої суми у розмірі 984 грн. 43 коп. невиконаного зобов`язання здійснено наступним чином:

за зобов`язаннями квітня 2021 року на суму боргу в розмірі 152 097 грн. 91 коп. за період з 15.05.2021 по 31.07.2021 в сумі 972 грн. 82 коп.;

за зобов`язаннями травня 2021 року на суму боргу в розмірі 2 212 грн. 55 коп. за період з 15.06.2021 по 31.07.2021 в сумі 8 грн. 53 коп.

за зобов`язаннями червня 2021 року на суму боргу в розмірі 2 212 грн. 55 коп. за період з 15.07.2021 по 31.07.2021 в сумі 3 грн. 08 коп.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, суд вважає його арифметично вірним та зробленим у відповідності до норм чинного законодавства. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 984 грн. 43 коп. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, були нараховані інфляційні втрати в сумі 304 грн. 20 коп.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно розрахунку позивача нарахування інфляційних втрат було здійснене наступним чином за зобов`язаннями червня 2021 року на борг в розмірі 152 097 грн. 91 коп. на суму 304 грн. 20 коп.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд вважає його обґрунтованим та зробленим у відповідності до норм чинного законодавства. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 304 грн. 20 коп. підлягає задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

В зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №5009 «С» за загальний період з 29.10.2019 по 30.06.2021 в розмірі 156 523 грн. 01 коп., пеня в сумі 4 972 грн. 26 коп., 3% річних у розмірі 984 грн. 43 коп. та інфляційні втрати в сумі 304 грн. 20 коп.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

З позовної заяви вбачається, що судовими витратами в даній справі є сума сплаченого судового збору у розмірі 2 441 грн. 76 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» (92703, Луганська обл., м. Старобільськ, пл. Гоголя, буд. 1, ідентифікаційний код 02125131) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (36008, м. Полтава. вул. Комарова, буд. 2а, ідентифікаційний код 03338030) заборгованість в розмірі 156 523 грн. 01 коп., пеню в сумі 4 972 грн. 26 коп., 3% річних у розмірі 984 грн. 43 коп., інфляційні втрати в сумі 304 грн. 20 коп. та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 441 грн. 76 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Рішення складено та підписано без його проголошення 11.11.2021.

Суддя А.В. Іванов