ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2021 Справа № 917/780/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Сіроша Д. М., за участю секретаря судового засідання Бойченко Л. О., розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом

Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

до Фізичної особи - підприємця Бобер Олени Василівни

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати

за участю представників сторін

від позивача: не з`явився

від відповідача: Ульянов Р. А., док. в матер. справи

Обставини справи: Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області звернулася з позовом до Фізичної особи - підприємця Бобер Олени Василівни про стягнення 279824,77 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

У позові зазначає, що підставою для звернення до суду стало те, що в період з 20.05.2018 по 20.05.2021 відповідачка використовувала земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачувала, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою доходу від орендної плати за землю в сумі 279874,77 грн, який остання отримала б у разі оформлення відповідачкою згідно з вимогами статей 125 та 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідачка, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідачка в додаткових поясненнях (вх. № 11536 від 20.10.2021) проти позову заперечує, зазначає, що не отримані доходи розраховуються позивачем, виходячи з витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.11.2019 № 4720/0/212-19, в якому цю оцінку визначено станом на 27.11.2019, а кошти ним стягуються за період з 2018 по 2021 рік, в той час як нормативна грошова оцінка за ці роки в матеріалах справи відсутня. Тобто позивач не довів розміру збережених коштів.

Також, відповідачка вказує, що нормативна грошова оцінка земель м. Кременчука затверджена рішенням Кременчуцької міської ради від 24.11.2009 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області", тобто 12 років тому. В той час як статтею 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років. Доказів на підтвердження того, що після 24.11.2009 Кременчуцька міська рада проводила нову нормативну грошову оцінку земельних ділянок у справі немає. Отже, дія технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок в м. Кременчуці закінчилася 24.11.2016 і з цієї дати зазначена нормативна грошова оцінка не може бути застосована до будь-яких правовідносин.

Крім того, відповідачка зазначає, що позивач надав суду Витяг від 10.04.2020 № НВ-020 з Державного земельного кадастру про земельну ділянки з кадастровим номером :10:001:0081, відповідно до якого спірна земельна ділянка відноситься до категорії: "Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення". В той же час, як у неправомірному Витязі від 27.11. 2019, строк дії якого закінчився, зазначено, що земельна ділянки з цим же кадастровим номером відноситься до категорії земель: "Землі житлової та громадської забудови". З наведеного убачається, що Витяг з нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки не відповідає даним Державного земельного кадастру.

Також, відповідачка стверджує, що позивач не довів факту використання Фізичною особою - підприємцем Бобер О. В. земельної ділянки площею 2926 кв. м в період з 20.05.2018 по 22.10.2020.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.06.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 10:00 13.07.2021.

У судовому засіданні 13.07.2021 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження та оголосив перерву до 21.09.2021 11:00.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 21.09.2021 суд закрив підготовче провадження у справі 917/780/21, призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 15:00 05.10.2021.

У судовому засіданні 05.10.2021 суд оголосив перерву з розгляду справи по суті до 11:00 20.10.2021.

У судовому засіданні 20.10.2021 суд оголосив перерву з розгляду справи по суті до 14:30 02.11.2021.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено про термін виготовлення повного рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2015, посвідченого Ганночкою О. В. за № 1489, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, частина майнового комплексу на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 належить Бобер Олені Василівні .

Однак, як зазначає позивач, станом на день подачі позовної заяви до суду відповідачка так і не оформила в установленому законом порядку право користування спірною земельною ділянкою під належним їй на праві власності нерухомим майном.

Земельна ділянка площею 2973 кв. м для експлуатації та обслуговування частини майнового комплексу по АДРЕСА_1 є сформованою 01.07.2011 та їй присвоєно кадастровий номер :10:001:0081.

Так, в період з 20.05.2018 року по 20.05.2021 включно відповідачка використовувала земельну ділянку площею 2973 кв. м без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачувала, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення та експлуатації об`єкту нерухомого майна (частини майнового комплексу), що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б отримати у разі оформлення відповідачем згідно вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтями 122, 123 та 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За приписами частини 1 та частини 2 статті 21 Закону України "Про оренду землі" (із змінами і доповненнями) за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі орендар вносить орендодавцеві платіж - орендну плату за землю.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи право користування спірною земельною ділянкою відповідачкою не оформлено у спірному періоді. Відсутність договору оренди землі (у спірний період) позбавляє міську раду, як орендодавця, права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у розмірі орендної плати.

Як вбачається з положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Частина 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка є власником нерухомого майна, частини майнового комплексу, розміщеного на відповідній земельній ділянці, на підставі договору купівлі-продажу будівель та споруд.

Для визначення площі, яку фактично використовує відповідач, і підтвердження її належними доказами спеціалістами підрозділів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в межах повноважень самоврядного контролю згідно з Положенням про управління земельних ресурсів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Обстеженням підтверджено наявність на сформованій спірній земельній ділянці комунальної власності площею 2973 кв. м (кадастровий номер :10:001:0081) частини майнового комплексу, а саме: механізованого складу (побутові приміщення) площею 215,2 кв. м, механізований склад площею 94,7 кв. м, гаражі площею 309,1 кв. м), вбиральня площа 2,4 кв. м та будівлі складу "Ш" площею 149,7 кв. м, яка використовується у господарських цілях, про що свідчать закладовані поблизу гаража та всередині складу пластикові ємності з фарбою, металопластикові вікна та бочки. На воротах розміщена вивіска "Центр автоматических ворот". За результатами обстеження складено відповідний акт обстеження земельної ділянки від 22.10.2020 (копія в матеріалах справи).

При цьому відсутнє належне оформлення права користування вказаного земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідних договорів оренди з Кременчуцькою міською радою та державної реєстрації такого права. Таким чином, відповідачка користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Окрім того, пунктом "е" частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає користувачем земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому землекористувачу.

Саме з моменту оформлення права власності на нерухоме майно до особи переходить право на земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 у справі № 6-2225цс16, від 13.04.2016 та у справі № 6-253цс16.

Як дослідив суд в період з 20.05.2018 по 20.05.2021 включно відповідачка використовувала земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачувала, хоча земельна ділянка використовувалась для експлуатації та обслуговування будівлі технічних майстерень.

Фактично розмір доходу відповідача, розрахований Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області, як розмір плати за користування безпідставно набутим майном (земельною ділянкою комунальної форми власності без оформлення правовстановлюючих документів) у вигляді орендної плати за землю за період з 20.05.2018 по 20.05.2021 включно становить 279874,77.

Відповідачка у добровільному порядку не сплатила Кременчуцькій міській раді Полтавської області зазначеної суми.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно з статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

З огляду на викладене Бобер Олена Василівна , як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Бобер Олена Василівна належним чином не оформила правовідносини щодо користування спірною земельною ділянкою.

Проте з моменту виникнення права власності на зазначене нерухоме майно у відповідачки виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під нерухомим майном.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток, паїв, а також постійних землекористувачів, що визначено підпунктом 14.1.72 статті 14 Податкового кодексу України.

Отже, відповідно до визначення поняття земельного податку він є платежем, що сплачується власниками земельних ділянок та земельних часток, паїв, а також постійними землекористувачами, а відповідачка не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для неї як землекористувача - орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України).

Розмір доходу відповідачки за період з 20.05.2018 по 20.05.2021 включно у розмірі 279874,77 розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується і сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Саме цю суму не отримав позивач, але міг би отримати в разі укладення між ним і відповідачкою договору оренди.

Зважаючи на те, що відповідачка, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.01.2019 у справі № 916/2927/17).

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідачки безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 279874,77 за період з 20.05.2018 по 20.05.2021 підлягає задоволенню.

Доводи відповідачки стосовно того, що після спливу встановленого статтею 18 Закону України "Про оцінку земель" 7-річного строку проведення нормативної грошової оцінки зазначена нормативна грошова оцінка не може бути застосована до будь-яких правовідносин зводяться до довільного тлумачення відповідачкою зазначених вимог спеціального законодавства.

Крім того, відповідачкою не враховано відсутності імперативного припису щодо втрати чинності нормативною грошовою оцінкою земель населеного пункту у випадку відсутності її перегляду більш, ніж 7 років.

Згідно з частиною 1 статті 13 та частинами 1, 2 статті 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України "Про оцінку земель", не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі; 2) витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула.

Витяг про нормативну грошову оцінку від 27.11.2019 № 4720/0/212-19 є чинним до затвердження нового. Доказів затвердження нового витягу про нормативну грошову оцінку матеріали справи не містять.

При цьому, витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки є офіційним документом, виданим компетентним органом державної влади, а саме: територіальним управлінням Держгеокадастру, на підставі якого Кременчуцька міська рада в межах повноважень розраховує розмір орендної плати.

Відповідачкою зазначений документ та рішення, яким останній був затверджений, не оскаржувалися в порядку, визначеному Законом України «Про державний земельний кадастр» та Кодексом адміністративного судочинства України.

Твердження відповідачки про недоведеність позивачем факту використання нею земельної ділянки площею 2926 відхиляються судом, оскільки в силу своєї природи, приналежний відповідачці впродовж розглядуваного періоду об`єкт нерухомості у розумінні частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України об`єктивно перебував на земельній ділянці, що у світлі висловленої Верховним Судом правовій позицій, викладеній в постанові від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19 само по собі свідчить про фактичне використання відповідної земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав.

Крім того, відповідачкою не надано доказів сформованості іншої земельної ділянки впродовж розглядуваного періоду за адресою розташування приналежного їй об`єкту нерухомості.

Керуючись статтями 129, 130, 232 - 233, 237 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Бобер Олени Василівни (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Кременчуцької міської ради Полтавського району Полтавської області (площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 279874,77 за період з 20.05.2018 по 20.05.2021 та 4197,37 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення підписано 10.11.2021.

Суддя Д.М. Сірош