РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.10.2021Справа № 910/10481/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання додаткової угоди укладеною

за участі представників:

від позивача: Дмитренко А.А, адвокат,

від відповідача: не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання укладеною з 24.05.2021 додаткової угоди від 24.05.2021 № 20 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-167-ВТВ у наведеній позивачем редакції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що зміна тарифів на поставку газу не є істотною зміною обставин, яку позивач не міг передбачити, в розумінні статті 652 ЦК України. Відповідні обставини, на думку відповідача, є звичайним ризиком господарської діяльності. При цьому, позивач шляхом внесення змін до договору намагається перекласти на відповідача відповідальність з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з прийнятими тарифами якої позивач не погоджується. Також відповідач зауважив, що в запропонованій позивачем редакції додаткової угоди не визначено строк виконання зобов`язання.

У відповіді на відзив позивач наголосив, що укладаючи з відповідачем договір розраховував на дотримання Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, принципу належного урядування та сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. У той же час, позивач не міг не укласти відповідний договір, однак його виконання в подальшому на існуючих умовах порушує співвідношення майнових інтересів сторін. Також позивач послався на судове рішення у справі № 910/29184/15.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що посилання позивача на прийняте в межах справи № 910/29184/15 судове рішення не може бути прийнято до уваги, оскільки обставини в даній справі не є подібними. При цьому, твердження позивача про необґрунтованість тарифу ґрунтується на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (покупець) та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13-167-ВТВ, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (пункти 1.1 та 1.2. договору).

Положеннями пункту 2.1. договору (зі змінами згідно з додатковими угодами від 05.02.2015 № 12) визначено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 по 31.12.2015 газ в обсязі до 80282, 550 тис .куб. м., у тому числі: у 2013 році 16951,316 тис. куб. м.; у 2014 році 24664,332 тис. куб. м.; у 2015 році до 38666,912 тис. куб. м.

Пунктом 4.1. договору в редакції додаткової угоди від 31.12.2013 № 4 визначено, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається згідно з «Методикою визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами», затвердженою Наказом Міністерства палива і енергетики України від 30.05.03 року № 264, «Методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов», затвердженою Наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.03 № 595 та «Положенням про порядок визначення граничних обсягів виробничо-технологічних витрат і нормованих втрат природного газу, що виникають у газорозподільних мереж», затвердженим Наказом Міністерства палива і енергетики України від 26.10.04 року № 668».

Відповідно до п. 6.1 договору в редакції додаткової угоди від 22.12.2014 № 11 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю у попередньому місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим поговором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Згідно з пунктом 11 Договору в редакції додаткової угоди від 22.12.2014 № 11 сторонами погоджено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Як зазначив позивач, підставою часткового проведення ним розрахунків за договором слугувало затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тарифів на розподіл природного газу у розмірах, які не покривали дійсних та економічно обґрунтованих витрат.

У зв`язку з цим, листом від 24.05.2021 № 430007.1-Сл-2702-0521 позивач звернувся до відповідача з пропозицією внесення змін до договору в частині здійснення розрахунків, запропонувавши викласти пункт 6.1 договору в наступній редакції: « 6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем, виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень 6.2 договору. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки товару на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу в межах сум, передбачених структурою тарифу на розподіл газу витрат на придбання газу для потреб визначених даним договором у відповідний період. У випадку, якщо структурою тарифу на розподіл природного газу, затвердженою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) для покупця не передбачено витрат (або передбачено неповній сумі) на придбання газу за цим договором у відповідному періоді, - остаточний розрахунок за Договором проводиться протягом одного року, після отримання покупцем за наслідками фінансового року повної суми компенсації витрат на придбання природного газу за цим договором, затвердженої НКРЕКП для покупця у структурі тарифу».

У відповідь на вказану пропозицію відповідач листом від 09.06.2021 № 23-802-21 відмовив у підписанні додаткової угоди, з огляду на те, що наведена умова призведе до відтермінування оплати існуючої заборгованості на невизначений термін та унеможливить визначення строку остаточного розрахунку.

Не погоджуючись з наданою відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просив визнати укладеною з 24.05.2021 додаткову угоду від 24.05.2021 № 20 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-167-ВТВ, пункт 6.1 договору в якій наведено в редакції листа позивача від 24.05.2021 № 430007.1-Сл-2702-0521.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статей 6, 627 та 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частини 1, 2 статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (частина 2 статті 652 ЦК України).

Частиною 4 статті 652 ЦК України визначено, що зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

На обґрунтування необхідності внесення змін до договору шляхом укладення додаткової угоди позивач посилається на затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тарифів, які не покривають обґрунтованих витрат позивача, у тому числі і витрат на виробничо-технологічні втрати газу.

У зв`язку з цим позивач звертався до адміністративного суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 у справі № 640/14613/19 (разом із ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2020 про виправлення описки) адміністративний позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" задоволено повністю: визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо не перегляду тарифу на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" у бік економічно обґрунтованого; зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановити для Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" економічно обґрунтований тариф на послуги розподілу природного газу, в тому числі і включивши до структури такого тарифу компенсацію недоотриманої тарифної виручки (збитків від діяльності) за 2014-2018 роки в сумі 300 262,04 тис. грн.

У той же час, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі № 640/14613/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» відмовлено.

16.03.2021 Верховним Судом відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі № 640/14613/19.

У межах даної справи позивач стверджує, що встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг тарифи є економічно не обґрунтованими та не тільки не стимулюють діяльності позивача, а й заподіюють йому численних збитків.

Разом із цим, обставини щодо сподівань позивача на дотримання Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, принципу належного урядування при укладенні з відповідачем договору від 04.01.2013 № 13-167-ВТВ не доводять правових підстав для встановлення зобов`язання відповідача зі зміни умов договору в частині проведення розрахунків.

Більш того, при укладенні договору від 04.01.2013 № 13-167-ВТВ позивач за всіма обставинами був обізнаний, що тариф на транспортування природного газу встановлюється для позивача Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а відтак позивач мав передбачати ризик зміни обставин - встановлення іншого тарифу, ніж при укладенні договору.

Відтак, позивачем жодним чином не обґрунтовано правових підстав, з яких не затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, економічно обґрунтованого, на думку позивача, тарифу може бути покладено в якості зобов`язання відповідача змінити для позивача порядок та умови проведення розрахунків за природний газ.Одночасно суд зауважує, що за укладеною сторонами договору від 04.01.2013 № 13-167-ВТВ додатковою угодою від 22.12.2014 № 11 договір діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Доказів пролонгації вказаного договору після 31.12.2015 матеріали справи не містять. Водночас, позивач звернувся до відповідача з відповідною пропозицією на внесення змін до договору лише 24.05.2021 року.

При цьому, позивач у запропонованій ним редакції додаткової угоди наводить умову щодо розповсюдження дії додаткової угоди на правовідносини сторін, що виникли до дати її укладення, а саме з дати укладення договору, що мало місце 04.01.2013 року.

Утім, упродовж 2013-2015 років між сторонами укладалися додаткові угоди щодо зміни ціни природного газу та порядку й умов проведення розрахунків, з якими позивач погоджувався шляхом підписання таких угод.

Щодо посилань позивача на судове рішення у справі № 910/29184/15, то суд зауважує на відмінності фактичних обставин у даній справі, оскільки в межах справи № 910/29184/15 розглядалося питання внесення змін до договору купівлі-продажу природного газу, який на час звернення покупця до продавця з пропозицією укласти відповідну додаткову угоду був діючим.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено: 08.11.2021 року.

Суддя К.В. Полякова