ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" листопада 2021 р. Справа № 911/1823/21

За позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі", 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Київська, 2-Б

до Фізичної особи-підприємця Бойко Олександра Євгеновича, АДРЕСА_1

про стягнення 69 841,65 грн вартості необлікованої електричної енергії та 13 087,20 грн витрат на проведення криміналістичної експертизи ЗВТ

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику учасників справи

суть спору:

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі" звернулось до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Бойко Олександра Євгеновича про стягнення заборгованості у розмірі 69 841,65 грн, з яких: 65 169,10 грн вартість необлікованої електричної енергії, 942,46 грн 3% річних та 3 730,09 грн інфляційних втрат. Також позивач просив стягнути витрат на проведення криміналістичної експертизи ЗВТ у сумі 13 087,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов`язку щодо оплати вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією, у відповідності до рішення комісії позивача по розгляду Акта про порушення № К040819 від 01.11.2018, оформленого протоколом № 030 від 08.05.2019.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, керуючись вищевказаними статтями, ухвалою Господарського суду Київської області від 29.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено строк відповідачу для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, відзиву на позовну заяву.

04 серпня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позовних вимог. Разом з відзивом надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (б/н від 31.07.2021), яке ухвалою суду від 11.08.2021 залишено без задоволення.

11 серпня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

06 вересня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін (б/н від 01.09.2021), в якому останній зауважує, що судом в ухвалі Господарського суду Київської області від 11.08.2021, якою залишено без задоволення клопотання відповідача від 31.07.2021 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, не вирішено питання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне:

- спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина третя статті 12 Господарського процесуального кодексу України);

- відповідач має право в установлений судом строк подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 250 Господарського процесуального кодексу України); разом з тим вказана частина не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження (частина сьома цієї ж статті);

- відповіда має право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (частина п`ята статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

З поданого відповідачем клопотання від 31.07.2021 вбачається, що відповідач заперечував проти розгляду справи № 911/1823/21 в порядку спрощеного позовного провадження та просив здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження, посилаючись при цьому на положення статті 250 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно клопотання відповідача від 01.09.2021 про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, суд зазначає, що дане право регламентовано статтею 252 Господарського процесуального кодексу України та має інший процесуальний характер ніж заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Разом з тим, відповідно частини шостої вказаної статті, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи, що судом віднесено дану справу до категорії малозначних, підстав для задоволення відповідного клопотання не вбачається.

29 вересня 2021 року від позивача надійшли додаткові пояснення по справі та долучено копію постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.09.2021 по справі № 910/10536/20.

18 жовтня 2021 року від позивача надійшло клопотання про доручення доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Справа № 911/1823/21 розглядалась судом в період оголошеного загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під час якого законодавцем змінювався порядок обчислення процесуальних строків при розгляді господарської справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Приватне акціонерне товариство "Київобленерго", яке перейменовано у Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (далі постачальник, позивач) є суб`єктом господарювання, що здійснює постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами на території Київської області.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач має право купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2013 між Публічним акціонерним товариством "АЕС Київобленерго", перейменованим надалі на ПрАТ "Київобленерго", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Київобленерго", яке в подальшому перейменовано на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Бойком Олександром Євгеновичем (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 220059003 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 100 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.

Відповідно до пунктів 2.3.1, 2.3.3 Договору споживач зобов`язується виконувати умови цього договору, зокрема, оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку №4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" та додатку №6 "Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії".

Пунктом 3.1.4 Договору визначено, що постачальник має право вимагати відшкодування збитків, завданих постачальнику внаслідок порушення споживачем умов цього договору в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 4.2.3 Договору, споживач сплачує постачальнику вартість недоврахованої електроенергії, розраховану виходячи із приєднаної потужності струмоприймачів та кількості годин використання відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 №562 за тарифами, що діяли протягом споживання електроенергії з порушенням, у разі таких дій споживача, зокрема: пошкодження засобів обліку, втручання в їх роботу, зняття пломб, споживання електроенергії поза засобами обліку, інших умов, визначених Методикою.

Цей Договір набирає чинності з дня підписання і укладається на строк до 31.12.2013. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії, або перегляд його умов (пункт 9.4 Договору).

До вказаного договору оформлено та підписано ряд додатків: Загальна однолінійна схема електропостачання (Додаток № 1), Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу (Додаток № 2), Режим постачання електричної енергії (Додаток № 3), Порядок розрахунків за активну електроенергію (Додаток № 4), Порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії (Додаток № 5 (5а), Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії (Додаток № 6), Розрахункові засоби обліку та порядок їх експлуатації (Додаток 7 (7а), Розрахунок втрат електричної енергії в мережах споживача (Додаток 8), Відповідальні особи споживача (Додаток 9), Узгоджені показники якості електричної енергії на межі балансової належності (Додаток 10), які відповідно до пункту 9.1 Договору є невід`ємними частинами цього Договору.

Доказів про відмову від Договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.

Згідно Додатку №3 до Договору постачання сторони погодили адресу об`єкта споживання - Київська обл., м. Біла Церква, вул. Січневого Прориву, 88.

Додатковою угодою № 1/4 від 05.12.2014 до Договору, сторони погодили нові договірні величини споживання електроенергії споживачем.

В обргрунтування поданого позову позивач вказав, що 01.11.2018 уповноваженими працівниками позивача проводилась технічна перевірка електроустановок споживача за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Січневого Прориву, 88. Під час проведення перевірки працівниками було виявлено факт порушення п. 5.5.5, п.п. 5 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 312 від 14.03.2018.

На час вчинення перевірки Правила користування електричною енергією, які затверджені постановою НКРЕ України від 31.07.1996р. № 28 - втратили чинність; з 19.04.2018 набрали чинності Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018.

За фактом виявлених порушень під час огляду, у відповідності до ПРРЕЕ оформлено Акт про порушення № К040819 від 01.11.2018. З даного Акта слідує, що споживачем порушено умови Договору про постачання електричної енергії та ПРРЕЕ, а саме: виявлені явні ознаки втручання в параметри розрахункового засобу обліку з метою зміни його показів вплив на лічильник електричної енергії високочастотним полем високочастотного генератора внаслідок чого спожита електроенергія не враховується.

Складений Акт про порушення № К040819 від 01.11.2018 підписано уповноваженими представниками ПрАТ "Київобленерго", які відповідно і проводили вказану перевірку у складі 5-ти осіб; споживач ФОП Бойко О.Є. та орендар Сич Д.О. від підпису відмовилися. Копія вказаного Акта наявна в матеріалах справи.

Враховуючи відмову споживача від підпису Акта про порушення, при оформленні вказаного акта застосуванню підлягає абзац 5 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ стосовно наявності у акті підписів двох незаінтересованих осіб та за умови посвідчення їх особи, як підстава для дійсності такого акта та внесених до нього відомостей.

Так, відповідно до змісту Акта про порушення № К040819 від 01.11.2018, згідно з приписами абзацу 5 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ такий акт містить підписи двох незаінтересованих осіб, свідків, із відповідним зазначенням прізвищ вказаних осіб та документів, що встановлюють їх особу.

В Акті наведена, серед іншого, детальна схема електроспоживання, межі балансової належності точки б/о приєднання, ділянки провідників, типи та спосіб прокладання, назва обладнання.

Прилад обліку електричної енергії типу НІК2303L АРК1 № 8260280 та ВЧ генератор вилучено представниками електропостачальника, упаковано та опломбовано в сейф-пакет № UA00065842, про що складено Акт № 002843 від 01.11.2018.

Додатково до Акта додаються фото та відеоматеріали, Акт № 002843 від 01.11.2018 технічної перевірки/збереження пломб вузла обліку (засобу обліку), сейф-пакет № UA00065842.

12 грудня 2018 року відбулось засідання комісії з розгляду Акта про порушення № К040819 від 01.11.2018, на якому вирішено вилучені матеріли до вказаного Акта направити на проведення експертного дослідження; після отримання висновку повторно провести засідання комісії.

Надалі, прилад обліку електроенергії типу НІК2303L АРК1 № 8260280 та пристрій в полімерному корпусі були направлені ПрАТ "Київобленерго" до Незалежного інституту судових експертиз для проведення електротехнічного дослідження.

Супровідним листом від 18.03.2019 № 121 від Незалежного інституту судових експертиз надійшов Висновок № 9265 від 13.03.2019, за результатами якого судовим експертом встановлено втручання в роботу вказаного лічильника. Копію висновка додано до позову.

Надалі, 08.05.2019 на засіданням комісії по розгляду Акта про порушення від 01.11.2018 № К040819 на підставі відповідних матеріалів порушення та висновку експертизи, зафіксоване актом порушення кваліфіковано як таке, що сталося з вини споживача, вчинене прихованим способом, прийнято рішення, яким вирішено провести розрахунок згідно п. 5 п. 5.5.5 ПРРЕЕ, п. 2.1.3 Методики за період 30 днів - з 03.10.2018 по 01.11.2018. Вказане рішення оформлено протоколом № 030 від 08.05.2019, яке підписано членами комісії. В проколі зазначено, що ФОП Бойко О.Є. запрошено письмово листом № 03/800/2267 від 29.03.2019.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку на підставі вказаного вище рішення позивачем нараховано ФОП Бойку О.Є. до сплати кошти у розмірі 65 169,10 грн.

Повідомлення про оплату по Акта порушення ПРРЕЕ № К040819 від 01.11.2018 на суми 65 169,10 грн надіслане відповідачу супровідним листом № 03/800/3481 від 11.05.2019.

З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач своїми діями порушив законодавство в галузі енергетики, за порушення якого останньому до сплати нараховано 65 169,10 грн, які відповідачем не сплачені.

Позивач зазначає, що на дату подання до суду даного позову, рішення комісії по розгляду Акта про порушення № К040819 від 01.11.2018, оформленого протоколом засідання комісії № 030 від 08.05.2019 є чинним, в судовому порядку не визнаний недійсним та не скасований, відповідно підлягає виконанню відповідачем.

Так, 14.12.2020 Господарським судом Київської області по справі № 910/10536/20 відмовлено в задоволенні позовних вимог ФОП Бойка О.Є. до ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" про визнання протиправним та скасування рішення оформленого протоколом № 030 від 08.05.2019 за результатами розгляду Акта про порушення № К040819 від 01.11.2018. Вказане рішення залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021.

Отже, у зв`язку із несплатою відповідачем 65 169,10 грн, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 65 169,10 грн вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією.

Відповідач, заперечення проти позовних вимог обґрунтовує наступними підставами:

- Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" вже зверталось у 2019 році з позовом до ФОП Бойка Олександра Євгеновича з ідентичними позовними вимогами, з тим самим предметом та на тих самих підставах, за результатами розгляду якого судом винесено рішення по справі № 911/2293/19 про часткове задоволення позовних вимог;

- відповідачем оскаржується рішення ПрАТ "Київобленерго" за результатами розгляду Акта про порушення від 01.11.2018 № К040819, оформленого протоколом № 030 від 08.05.2019, що є предметом розгляду справи № 910/10536/20. Наразі зазначене провадження оскаржується в касаційній інстанції, що на думку відповідача є підставою для зупинення провадження у даній справі;

- розмір заявленої вартості необлікованої електричної енергії в розмірі 69 841,65 грн є необґрунтованим, оскільки у справі № 911/2293/19 судом встановлено, що сума основного боргу становить 22 001,67 грн;

- заявлені до стягнення витрати на проведення криміналістичної експертизи ЗВТ в сумі 13 087,20 грн, на думку відповідача, повинні були входити до складу судових витрат в межах справи № 911/2293/19, а не по даній справі;

- щодо достовірності висновку судового експерта № 9265 від 13.03.2019 у відповідача наявні сумніви.

Статтею 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії" (частина перша статті 275 Господарського кодексу України).

Частиною другою статті 275 Господарського кодексу України визначено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний дотримуватися, зокрема, правил технічної експлуатації, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, умов укладених договорів.

Як вже зазначалося судом, на час складання акта про порушення та проведення засідання комісії з розгляду такого акта Правила користування електричною енергією (ПКЕЕ), втратили чинність на підставі введення в дію Закону України № 2019-VIII від 13.04.2017 "Про ринок електричної енергії", який набрав чинності 11.06.2017.

З набранням чинності вказаного нормативно-правового акту змінено засади регулювання взаємовідносин між споживачами електричної енергії з постачальниками, операторами систем розподілу та іншими учасниками ринку електричної енергії. Зокрема, визначено нову модель системи договірних відносин на роздрібному ринку електроенергії.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову від 14.03.2018 № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі ПРРЕЕ).

Отже, спірні правовідносини врегулювано Правилами роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ).

Відповідно до пунктів 1.1.2.Правил роздрібного ринку електричної енергії, в чинній на час складання акта про порушення та проведення засідання комісії з розгляду такого акта редакції, акт про порушення - документ установленої форми, який складається для фіксації факту порушення споживачем цих Правил та який є підставою для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії.

Згідно з пунктом 2.3.4. Правил відповідальність за збереження і цілісність засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені. Відповідальним за експлуатацію та технічний стан засобів (вузлів) вимірювальної техніки є їх власник.

Обов`язки споживача електричної енергії наведені у підпункті 5.5.5 пункту 5 Правил, зокрема, споживач електричної енергії зобов`язаний забезпечувати збереження і цілісність установлених на його території та/або об`єкті (у його приміщенні) розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування.

Відповідно до пунктів 8.2.4., 8.2.5., 8.2.6. Правил, у разі виявлення представниками оператора системи пошкоджень чи зриву пломб та/або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів вимірювальної техніки, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів вимірювальної техніки з метою зміни їх показів, самовільних підключень до електричних мереж розрахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, затвердженої Регулятором.

У разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача або представника споживача оформлюється акт про порушення.

В акті про порушення мають бути зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти цих Правил або методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, затвердженої Регулятором, та вихідні дані, необхідні для визначення обсягу необлікованої електричної енергії та/або суми завданих споживачем збитків. За необхідності в акті зазначаються заходи, яких необхідно вжити для усунення допущених порушень.

Акт про порушення складається у двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві.

Акт про порушення підписується представником оператора системи та споживачем або представником споживача.

У разі відмови споживача або представника споживача підписати акт про порушення в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт про порушення вважається дійсним, якщо він підписаний уповноваженим представником оператора системи та двома незаінтересованими особами (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення їх осіб.

Споживач має право подати пояснення і зауваження щодо змісту акта про порушення та викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які зазначаються в акті про порушення або надаються (надсилаються) оператору системи окремим письмовим повідомленням.

На підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. В такому разі разом з протоколом споживачу надаються розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії з посиланням на відповідні пункти методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, затвердженої Регулятором, та розрахункові документи для оплати необлікованої електричної енергії та/або збитків.

Як визначено пунктом 8.2.7 Правил, споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка. У разі незгоди споживача з фактом крадіжки електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для підтвердження факту викрадення електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії. Спірні питання, які виникають між сторонами при складанні акта про порушення, при визначенні розміру суми збитків, належної до оплати, а також при здійсненні платежів, вирішуються у судовому порядку.

Порядок визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ) або Правил користування електричною енергією для населення на час складання акта про порушення та проведення засідання комісії з розгляду такого акта встановлювала чинна Методика визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, яка затверджена постановою Національної комісії регулювання електроенергетики від 04.05.2006 року № 562 (далі - Методика визначення обсягу та вартості електричної енергії).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, методика застосовується в разі пошкодження приладів обліку (розбите скло, пошкодження цілісності корпусу тощо), інших дій споживача, які призвели до зміни показів приладів обліку (фіксація індикатором впливу постійного (змінного) магнітного або електричного полів (у разі підтвердження факту встановлення та передачі на збереження споживачу цього індикатора), використанняфазозсувного трансформатора тощо).

Згідно із пунктом 2.5 Методики, який застосовуються у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2.1 цієї Методики, крім виявлення випадків фіксації індикатором впливу постійного (змінного) магнітного або електричного полів, відповідно до якої величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії протягом робочого часу (Wдоб, кВт·год) визначається за формулою 2.4:

Wдоб = P*tдоб* Kв, де:

P - потужність (кВт), визначена як:

а) сумарна максимальна потужність наявних у споживача на час складання акта про порушення ПКЕЕ струмоприймачів відповідно до їх паспортних даних (за умови, якщо визначена таким чином потужність не перевищує дозволену потужність для даної точки обліку, зазначену в договорі);

б) потужність, обчислена виходячи зі струму навантаження електроустановки споживача при підключенні всіх наявних на час складання акта про порушення ПКЕЕ струмоприймачів на максимальну потужність, визначеного на підставі показів відповідних засобів вимірювальної техніки, повірених у терміни, передбачені законодавством у сфері метрології (за умови відсутності паспортних даних всіх струмоприймачів, наявних у споживача на час складення акта про порушення ПКЕЕ, та якщо визначена таким чином потужність не перевищує дозволену потужність для даної точки обліку, зазначену в договорі);

в) дозволена потужність для даної точки обліку, зазначена в договорі (за умови, якщо потужність, визначена відповідно до положень підпунктів "а" або "б" цього пункту, перевищує дозволену потужність для даної точки обліку, ненадання споживачем інформації щодо паспортних даних струмоприймачів, недопуску представників постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) на свою територію для перевірки інформації щодо сумарної максимальної потужності струмоприймачів, відмови споживача від вимірювання струму навантаження електроустановки при підключенні всіх наявних струмоприймачів на повну потужність);

tдоб - тривалість роботи обладнання протягом доби (год.), що

становить: при однозмінній роботі споживача - t = 8; при двозмінній роботі споживача - t = 16; при тризмінній роботі споживача - t = 24; при інших режимах роботи визначається на підставі договору;

Kв (Kві) - коефіцієнт використання струмоприймачів

За умови згоди сторін коефіцієнт використання електрообладнання вибирається рівним K = 0,5. У разі недосягнення такої згоди та за умови недопуску споживачем представників постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) на свою територію для складення переліку струмоприймачів, про що має бути зазначено в акті про порушення, коефіцієнт використання електрообладнання вибирається рівним K = 0,75.

Поряд з тим, судом враховано, що підпункт 3 пункту 2.1 Методики не містить вичерпного переліку дій споживача, за наявністю яких до спірних відносин застосовується вказаний пункт Методики, відтак у даному випадку визначальним є доведеність факту вчинення споживачем дій, які були спрямовані та призвели до зміни показів обліку, як це відбулось і в даному випадку шляхом встановлення високочастотного генератора.

Факту вчинення споживачем дій, які були спрямовані та призвели до зміни показів обліку підтверджується Актом № 040819 та Висновком експертного дослідження № 9265 від 13.03.2019.

Матеріали справи також свідчать, що за Актом № 280065 про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб встановлених на ньому від 02.10.2018, лічильник НІК2303L АРК1, № 8260280 та пломби на ньому було передано на відповідальне збереження споживачу - ФОП Бойку О.Є.

Таким чином, відповідач взяв на себе зобов`язання по збереженню приладів обліку електроенергії та відповідальності за їх технічний стан.

Як вже зазначалося, відповідно до пункту 4.2.3. Договору споживач зобов`язався сплачувати постачальнику вартість недоврахованої електроенергії, розрахованої виходячи із приєднаної потужності струмоприймачів та кількості годин їх використання, відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 04.05.2006 року № 562, у разі таких дій споживача, зокрема, пошкодження засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу.

Зокрема, частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Таким чином, судом взято до уваги висновки Господарського суду Київської області викладені у рішенні від 14.12.2020 по справі № 910/10536/20, предметом розгляду позовних вимог якої було скасування оперативно-господарської санкції застосованої ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" до ФОП Бойка О.Є. про стягнення 65 169,10 грн, відповідно до рішення комісії позивача, оформленого протоколом № 030 від 08.05.2019. Яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 та які в свою чергу залишені без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.09.2021.

Вищезазначеним рішенням було встановлено порушення позивачем, як споживачем, ПРРЕЕ, а саме втручання в параметри розрахункового засобу обліку шляхом встановлення високочастотного генератора на корпус лічильника з метою зміни показників відповідного лічильника, відповідальність за збереження якого покладено на споживача, а нарахування недоврахованої електроенергії здійснено згідно законодавчих вимог на підставі вірно обраних формули та показників, а також встановлено відсутність правових підстав для скасування рішення комісії ПрАТ "Київобленерго", найменування якого змінено на ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі", оформленого протоколом № 030 від 08.05.2019.

Відповідно, суд вважає, що обставини які встановлені вказаними судовими рішенням є доведеними та не підлягають доказуванню.

Отже, наявні у справі докази свідчать, що рішення комісії, оформлене протоколом № 030 від 08.05.2019 є правомірним.

Матеріалами справи доведений факт безоблікового споживання електричної енергії споживачем та правомірно проведеного нарахування за формулою, визначеною у пункті 2.5. Методики.

При цьому, суд залишає поза увагою посилання відповідача щодо ідентичності позовних вимог по справі № 911/2293/19 та позовних вимог по даному провадженні, з огляду на наступне.

У справі № 911/2293/19 встановлювались обставини порушення ФОП Бойком О.Є. умов договору та норм законодавства, що виявились у втручанні відповідача в роботу лічильника електричної енергії №8260280, що підтверджується актом про порушення № К040819 від 01.11.2018, та, як наслідок, його заміни новим лічильником №83778840 з подальшим проведенням відповідних обрахунків споживання відповідачем електричної енергії (за активну електричну енергію) за відсутності з 01.11.2018 по 22.11.2018 на об`єкті споживача лічильника.

Отже, рішення по справі № 911/2293/19 прийнято на підставі іншого матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, ніж у справі, яка розглядається.

Щодо інших доводів відповідача, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів оплати виставленого позивачем рахунку на суму 65 169,10 грн відповідачем суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості необлікованої електричної енергії в сумі 65 169,10 грн є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

До того ж у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 942,46 грн 3% річних нарахованих з 14.12.2020 по 07.06.2021 на суму 65 169,10 грн та 3 730,09 грн інфляційних втрат, нарахованих за період грудень 2020 року квітень 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений до стягнення розмір інфляційних втрат та 3% річних, обраховані за вказані вище періоди, є арифметично правильними, вимогипозивача про стягнення з відповідача 942,46 грн 3% річних та 3 730,09 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Заявами по суті справи, зокрема, є позовна заява (частина друга статті 161 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, які Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі" понесло і які очікує понести в зв`язку з розглядом даної справи, останнім зазначено: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270,00 грн та орієнтовний розмір очікуваних витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Також в прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача витрат на проведення криміналістичної експертизи ЗВТ у сумі 13 087,20 грн.

До поданої позовної заяви ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" долучило договір №1913-КОЕ від 01.12.2020 про надання правової допомоги (далі - договір), довіреність № 424/2021 від 01.03.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3581/10 на ім`я Шматко В.О. (в копіях).

В подальшому ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" подало клопотання про долучення доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, у якому просить стягнути з відповідача 20 000,00 грн пов`язаних з розглядом справи судових витрат на професійну правничу допомогу. До поданого клопотання долучило акт наданих послуг № 166 від 29.09.2021, додаткову угоду № 43 від 15.06.2021 до договору (далі додаткова угода) та довідку АО "Перший радник" від 17.11.2020 (в копіях).

Так, 01.12.2020 ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (клієнт) та Адвокатське об`єднання "Перший радник" (виконавець) уклали договір №1913-КОЕ про надання правової допомоги, за умовам п. п. 1.1, 1.2 якого виконавець зобов`язується надавати клієнтові правову допомогу (далі послуги) за окремими письмовими або усним дорученнями останнього. Зміст, обсяг і вартість послуг, що надаються, встановлюється сторонами у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору.

15 червня 2021 року ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (клієнт) та Адвокатське об`єднання "Перший радник" (виконавець) уклали додаткову угоду № 43 до договору, пунктом 1 якої відповідно до статей 651, 653, 654 Цивільного кодексу України змінили умови договору та виклали його в наступній редакції:

- згідно з пунктом 1.1 договору виконавець зобов`язується надавати клієнтові правову допомогу (далі - послуги) за окремими письмовими або усними дорученнями останнього;

- згідно з пунктом 1.2 договору, для цілей цього договору видами правової допомоги, що може надаватись виконавцем, є зокрема, але не виключно: надання консультацій і роз`яснень клієнту з правових питань; збір доказів по судовій справі, визначення засобів доказування; представництво в суді; ознайомлення з матеріалами судової справи; складання процесуальних та інших документів правового характеру (позовів, відзивів, заперечень, пояснень, заяв, клопотань, скарг, запитів, звернень тощо); інші види правової допомоги, що не передбачені цим договором, однак є необхідними для його виконання та захисту інтересів клієнта;

- у пункті 1.3 договору сторони узгодили, що зміст, обсяг, вартість послуг, номер судової справи, в межах якої надається правова допомога, та судова інстанція відображається сторонами в акті наданих послуг;

- згідно з пунктом 3.1 договору, приймання-передача послуг за цим договором здійснюється сторонами за актами наданих послуг, що є підтвердженням надання правової допомоги за цим Договором;

- згідно з пунктом 3.2 договору, акт наданих послуг складається та підписується виконавцем за результатом надання послуг. Такий акт наданих послуг невідкладно (в день його складання) направляється виконавцем клієнту;

- відповідно до пункту 3.3 договору, враховуючи складність справи, значення справи для клієнта, часу витраченого адвокатом на надання послуг сторони відображають в акті наданих послуг опис наданих послуг, та їх загальну вартість (розмір гонорару);

- пунктом 4.2 договору визначено, що розмір гонорару, який має сплатити клієнт, визначається згідно з актом наданих послуг, в якому зазначається номер справи та судова інстанція, в межах якої надавалась правова допомога. Розмір гонорару може бути змінено за взаємною домовленістю сторін.

- згідно з пунктом 4.6 договору, оплата наданих послуг та компенсація витрат здійснюється клієнтом за фактом їх надання (понесення) на підставі погоджених та підписаних сторонами актів наданих послуг впродовж 15 календарних днів, з моменту вступу рішення у справі, в межах якої надавалась правова допомога, в законну силу.

Згідно з довіреністю № 424/2021 від 01.03.2021 ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" уповноважило адвоката Шматко Віктора Олександровича, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю номер 3581/10, видане на підставі рішення Київської обласної КДКА від 21.02.2008 року №165 представляти інтереси Товариства.

Відповідно до долученої довідки АО "Перший радник" від 17.11.2020 Шматко В.О. працює з 08.01.2020 по теперішній час в АО "Перший радник" на посаді адвоката.

29 вересня 2021 року між ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" та АО "Перший радник" підписано акт наданих послуг № 166 про те, що відповідно до договору та на замовлення клієнта виконавець в період з 12.04.2021 по 22.09.2021 надав професійну правничу допомогу в межах судової справи № 911/1823/21, яка розглядається у Господарському суді Київської області на загальну суму 20 000,00 грн, в наступному обсязі:

- вивчення нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики [….не читабельно] 3 000,00 грн;

- збір доказів по судовій справі [….не читабельно] 1 000,00 грн;

- надання консультацій клієнту щодо стратегії захисту та представництва його інтересів у господарському суді 500,00 грн;

- роз`яснення клієнту правової позиції по судовій справі та її узгодження з клієнтом 500,00 грн;

- аналіз (написання) та подання до Господарського суду Київської області позовної заяви [….не читабельно] 7 000,00 грн;

- аналіз (написання) та подання до Господарського суду Київської області відповіді ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" на відзив ФОП Бойка О.Є. [….не читабельно] 5 000,00 грн;

- підготовка проекту для подання до Господарського суду Київської області додаткових пояснень по справі № 911/1823/21 з урахуванням правових висносків Верховного Суду [….не читабельно] 2 000,00 грн;

- підготовка проекту заяви в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу [….не читабельно] 1 000,00 грн.

Суд зауважує, що копія акта наданих послуг № 166 від 29.09.2021 долучена позивачем в якості непридатній для читання (шрифт менший встановлених стандартів).

Відповідно до пункту 7.2 Вимог до оформлення документів ДСТУ 4163:2020, затверджених наказом Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" від 01.07.2020 № 144, для друкування текстів документів потрібно використовувати гарнітуру Times New Roman та шрифт розміром 12-14 друкарських пунктів.

Вказаний акт підписано виконавцем та клієнтом без претензій по об`єму, якості та строкам надання послуг. Гонорар розраховується і виплачується виконавцю в порядку і строки, передбачені додатковою угодою до договору.

Фізична особа-підприємцець Бойко Олександр Євгенович заперечень щодо заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу у відзиві не виклав, разом з тим, відповідач зазначив попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи та які становлять 35 000,00 грн.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом, у відповідності до вимог статті 16 Господарського процесуального кодексу України.

За пунтом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною третьою статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін (частина п`ята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (пункт 21) та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (пункт 5.40).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постанова КГС ВС від 01.06.2018 у справі № 904/8478/16).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/16322/18.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналізуючи обсяг наданих послуг з правової допомоги, суд враховує, що необхідність вивчення нормативно-правового регулювання щодо спірних правовідносин і судової практики була відсутня, так само як і збір доказів, надання клієнту консультацій щодо стратегії захисту, а також роз`яснення йому правової позиції по судовій справі з її узгодженням з клієнтом, оскільки як встановлено судом між даними сторонами існували судові провадження, предметом доказування яких були ті ж докази, що і по даній справі.

Щодо підготовки проекту додаткових пояснень у справі № 911/1823/21 з урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд зазначає, що такі дії позивача є його правом, яким останній користується на власний розсуд. Зокрема дослідивши вказані пояснення судом встановлено, що вони містять ідентичні обґрунтування наведені позивачем у поданій відповіді на відзив. А щодо долученої до додаткових пояснень копії постанови Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 910/10536/20, суд зазначає, що остання оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є загальнодоступною.

Крім того, суд враховує, що згідно розрахунку попереднього (орієнтовного) розміру судових витрат наведеного позивачем в позовній заяві, останній визначений з розрахунку вартості 1 (однієї) години надання послуг, тоді як наданий позивачем акт наданих послуг не містить відомостей щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Відтак вартість дійсно наданої правової допомоги (написання та подання позовної заяви, відповіді на відзив та заяви в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу) складає 13 000,00 грн.

Враховуючи принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд дійшов висновку, що визначений розмір адвокатських витрат не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України. А тому виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 13 000,00 грн.

Щодо заявленої до стягнення суми витрат на проведення криміналістичної експертизи ЗВТ в розмірі 13 087,20 грн, суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення позивачем таких витрат, долучений до матеріалів справи рахунок № від 10.05.2019 на суму 13 087,20 грн, виставлений Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Київські регіональні електромережі" на ім`я Фізичної особи-підприємця Бойко Олександра Євгеновича, що не є таким доказом в розумінні статтей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бойко Олександра Євгеновича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Київська, будинок 2-Б, код 23243188) 69 841 (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок одну) грн 65 коп. (з яких: 65 169,10 грн вартість необлікованої електричної енергії, 942,46 грн 3% річних, 3 730,09 грн інфляційні втрати), а також 13 000 (тринадцять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення складено та підписано: 10.11.2021