ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2021 р. Справа№ 915/501/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021року

у справі № 915/501/21 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Маркова Валерія Миколайовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна"

про стягнення 90 075,83 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Марков Валерій Миколайович (позивач) звернулась до Господарського суду Миколаївської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна" (відповідач) суми боргу в розмірі 81 330,00 грн, суми пені в розмірі 3 848,80 грн, суми 3% річних в розмірі 939,36 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 3 957,67 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору перевезення вантажу №010917/05/11-2020 від 09.11.2020 року в частині розрахунку за здійснені позивачем перевезення.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг з перевезення вантажу, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у розмірі 81 330,60 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.04.2021 року матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця Маркова Валерія Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна" про стягнення заборгованості було передано до Господарського суду міста Києва.

22.06.2021 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог та заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 3 848,80 грн, суму 3% річних в розмірі 939,36 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 3 957,67 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна" на користь Фізичної особи-підприємця Маркова Валерія Миколайовича суму пені в розмірі 3 848,80 грн, суму 3% річних в розмірі 939,36 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 3 957,67, суму судового збору у розмірі 2 270,00 грн та суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 400,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідач у встановлений п. 4.4. Договору строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, здійснивши погашення суми боргу з порушення цього строку, допустивши таким чином прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 року у справі №915/501/21 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем невірно визначено відповідача у даному спорі. З урахуванням специфіки договору про спільну діяльність, відповідачем у даній справі є саме договір про спільну діяльність в будівництві від 17.07.2017 - уповноважена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько-Білоруське підприємство «Белавтодор-Україна» 40023039, а не ТОВ «Спільне Українсько-Білоруське підприємство «Белавтодор-Україна», як окремо визначена юридична особа. Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що можуть підтвердити факт виставлення передбаченого умовами договору перевезення рахунку на оплату, у зв`язку з чим строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг не настав. Також апелянт наголосив, що до матеріалів справи не долучено доказів сплати 8 400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу а також відсутнє документальне підтвердження прийому-передачі робіт між сторонами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №915/501/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Позиції представників сторін

11.10.2021 через відділ документального забезпечення суду від позивача було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

09.11.2020 року між Фізичною особою-підприємцем Марковим Валерієм Миколайовичем (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна" (замовник) був укладений Договір перевезення вантажу №05/11-2020 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого перевізник зобов`язується надати послуги з перевезення ввіреного йому замовником вантажу (надалі - вантаж) автомобільним транспортом і видати вантаж уповноваженій на його одержання замовником особі, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

В примітках до Договору зазначено, що у зв`язку з укладенням даного Договору уповноваженою в Договорі про спільну діяльність в будівництві від 17.07.2017 року, що здійснює організаційно-управлінські повноваження, задля дотримання правильності оформлення документів бухгалтерського та податкового обліку, а також іншої виконавчої документації по даному Договору, найменування замовника буде вказано відповідно Довідці (форма №34-ОПП) про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру від 26.02.2019 року №247, а саме: Договір про спільну діяльність від 17.07.2017 №Б/Н - уповноважена особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна" 40023039.

Перевізник здійснює перевезення вантажів, наданий замовником, на підставі транспортної заявки, надалі - заявка, товарно-транспортних накладних та/або актів здачі-прийняття робіт (надання послуг). Замовник сприяє здійсненню перевезень вантажів і своєчасно оплачує послуги, які виконує перевізник. (п. 1.2. Договору).

Розрахунки за надані послуги здійснюються в безготівковому порядку шляхом банківського переказу з рахунку замовника на рахунок перевізника протягом 7 робочих днів з дати погодження перевізником заявки замовника. (п. 4.4. Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 року, але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п.п. 9.1., 9.2. Договору).

Як зазначає позивач, ним на виконання умов Договору було надано відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму в розмірі 202 630,60 грн згідно наступних документів:

- акт надання послуг №001 від 16.11.2020 року на суму 41 300,00 грн (рахунок №005 від 17.11.2020 року);

- акт надання послуг №002 від 23.11.2020 року на суму 33 609,90 грн (рахунок №006 від 23.11.2020 року);

- акт надання послуг №004 від 25.11.2020 року на суму 2 100,00 грн (рахунок №008 від 25.11.2020 року);

- акт надання послуг №005 від 25.11.2020 року на суму 4 898,00 грн (рахунок №009 від 25.11.2020 року);

- акт надання послуг №006 від 27.11.2020 року на суму 24 780,00 грн (рахунок №010 від 27.11.2020 року);

- акт надання послуг №007 від 30.11.2020 року на суму 35 280,00 грн (рахунок №011 від 30.11.2020 року);

- акт надання послуг №008 від 07.12.2020 року на суму 17 640,00 грн (рахунок №012 від 07.12.2020 року);

- акт надання послуг №009 від 11.12.2020 року на суму 29 400,00 грн (рахунок №013 від 11.12.2020 року);

- акт надання послуг №010 від 16.12.2020 року на суму 5 880,00 грн (рахунок №014 від 16.12.2020 року);

- акт надання послуг №011 від 16.12.2020 року на суму 6 112,50 грн (рахунок №015 від 16.12.2020 року);

- акт надання послуг №012 від 18.12.2020 року на суму 1 630,20 грн (рахунок №016 від 18.12.2020 року).

Надання вказаних послуг підтверджується також товарно-транспортними накладними: №24 від 05.12.2020 року, №25 від 06.12.2020 року, №26 від 07.12.2020 року, №22 від 01.12.2020 року, №27 від 08.12.2020 року, №28 від 09.12.2020 року, №29 від 10.12.2020 року, №30 від 11.12.2020 року, №31 від 14.12.2020 року, №32 від 15.12.2020 року, №1 від 10.11.2020 року, №2 від 11.11.2020 року, №3 від 12.11.2020 року, №4 від 13.11.2020 року, №5 від 14.11.2020 року, №6 від 15.11.2020 року, №7 від 16.11.2020 року, №227409 від 16.11.2020 року, №8 від 17.11.2020 року, №9 від 18.11.2020 року, №10 від 19.11.2020 року, №220332 від 19.11.2020 року, №11 від 20.11.2020 року, №12 від 21.11.2020 року, №13 від 22.11.2020 року, №14 від 23.11.2020 року, №220330 від 23.1414.2020 року, №220331 від 24.11.2020 року, №15 від 24.11.2020 року, №16 від 25.11.2020 року, №17 від 26.11.2020 року, №18 від 27.11.2020 року, №19 від 28.11.2020 року, №20 від 29.11.2020 року, №21 від 30.11.2020 року.

01.03.2021 року позивачем було направлено відповідачу лист, яким вимагав здійснити погашення існуючої заборгованості.

Відповідачем здійснено часткове погашення суми заборгованості на суму в розмірі 111 330,60 грн.

Звертаючись до суду позивачем зазначено, що суму основного боргу в розмірі 81 330,60 грн відповідачем не оплачено, у зв`язку з чим, позивач просить їх стягнути в судовому порядку та здійснює нарахування суми пені в розмірі 3 848,80 грн, суми 3% річних в розмірі 939,36 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 3 957,67 грн.

Під час перебування справи в провадженні відповідачем подано докази сплати позивачу основної суми заборгованості в розмірі 81 330,60 грн, у зв`язку з чим позивачем уточнено заявлений до стягнення розмір позовних вимог та заявлено до стягнення суму пені в розмірі 3 848,80 грн, суму 3% річних в розмірі 939,36 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 3 957,67 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, що кореспондується з вимогами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України , загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 р. N 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.98 р. за N 128/2568 (далі - Правила) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

На підставі Договору позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 202 630,60 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними. Факт здійснення перевезення на вказану суму відповідачем не заперечується.

Відповідачем, в свою чергу, здійснено часткову оплату вказаних послуг на суму в розмірі 111 330,60 грн за період з 18.11.2020 року по 04.03.2021 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку позивача.

Залишок суми вартості послуг в розмірі 81 330,60 грн. відповідачем оплачено 31.05.2021 року згідно платіжного доручення №834.

Заперечення апелянта, що з урахуванням специфіки договору про спільну діяльність, відповідачем у даній справі є саме договір про спільну діяльність в будівництві від 17.07.2017 - уповноважена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько-Білоруське підприємство «Белавтодор-Україна» 40023039, а не ТОВ «Спільне Українсько-Білоруське підприємство «Белавтодор-Україна», як окремо визначена юридична особа, судом першої інстанції правомірно відхилені з огляду на наступне.

Так, зі змісту ч. 1 ст. 45 та ч. 2 ст. 4 ГПК України вбачається, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

У ст. 80 Цивільного кодексу України вказано, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Так, відповідачем у даній справі є юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна", яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та має код 40023039.

По суті відповідач вказує, що зобов`язаною за Договором стороною є Договір про спільну діяльність від 17.07.2017 року №Б/Н - уповноважена особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна" 40023039.

У даному випадку колегія суддів відзначає, що юридична особа у правовідносинах, які виникли з позивачем за Договором перевезення вантажу №05/11-2020 від 09.11.2020 діє за умовами Договору про спільну діяльність в будівництві від 17.07.2017 (укладено між ТОВ "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна" та Відкритими акціонерними товариствами "Дорожно-строительный трест №2, г. Гомель", "Дорожно-строительный трест №4, г. Брест" та "Дорожно-строительный трест №6") як уповноважена особа від імені усіх учасників договору.

Відповідно до статті 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Згідно з приписами частин першої та другої статті 1135 ЦК України під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства. У разі спільного ведення справ для вчинення кожного правочину потрібна згода всіх учасників. У відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства.

Отже, наведеною нормою встановлено три форми ведення спільних справ учасників простого товариства: право діяти від імені всіх учасників має кожен з них; ведення спільних справ доручається одному з учасників, уповноваженого на те взаємною згодою сторін; ведення справ здійснюється спільно всіма учасниками.

Як вбачається з договору про спільну діяльність в будівництві від 17.07.2017, уповноваженою особою за вказаним договором визначено ТОВ "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна". Вказане також підтверджується довіреностями, виданими Відкритим акціонерним товариством "Дорожно-строительный трест №2, г. Гомель", "Дорожно-строительный трест №4, г. Брест" та "Дорожно-строительный трест №6".

Тобто, відповідач відповідно до договору про спільну діяльність в будівництві від 17.07.2017 був уповноваженою особою на вчинення дій від імені учасників такого договору. Вказане останній не заперечує.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, трактування відповідачем його статусу у даній справі не відповідає вимогам ГПК України, адже відповідачем у справі не може бути "Договір…", а лише окремо визначена юридична особа.

А тому, відповідачем у даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна" ідентифікаційний код 40023039 (яке діє як уповноважена особа за Договором про спільну діяльність від 17.07.2017 б/н з індивідуальним податковим номером: 100006740), оскільки заміна сторони відповідача в даному випадку є безпідставною та такою, що не відповідає суті укладеного між сторонами правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розрахунки за надані послуги здійснюються в безготівковому порядку шляхом банківського переказу з рахунку замовника на рахунок перевізника протягом 7 робочих днів з дати погодження перевізником заявки замовника. (п. 4.4. Договору).

Твердження апелянта, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що можуть підтвердити факт виставлення передбаченого умовами п 4.2. договору перевезення рахунку на оплату, у зв`язку з чим строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг не настав, колегія суддів відхиляє, оскільки за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів фстатті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити надані послуг. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв`язку з викладеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у встановлений п. 4.4. Договору строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, здійснивши погашення суми боргу з порушенням цього строку, допустивши таким чином прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 4.7. договору встановлено, що у разі прострочення платежу замовник зобов`язується відшкодувати перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені за загальний період з 23.12.2020 по 14.04.2021 з урахуванням здійснений відповідачем проплат, погоджується з висновком про обґрунтованість пені у розмірі 3 848,80 грн.

Стосовно нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за загальний період з 23.12.2020 по 14.04.2021 з урахуванням здійснених відповідачем проплат, погоджується з висновком про обґрунтованість 3% річних в розмірі 939,36 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 3 957,67 грн.

Щодо вимог позивача про покладення на відповідача понесених ним витрат на оплату послуг адвоката в сумі 8 400,00 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача надано укладений 24.03.2021 року між адвокатом Волковським Тимуром Олекспндровичем та позивачем (клієнт) Договір про надання правової допомоги №07/6-21, предметом якого є надання клієнту захисту, представництва інтересів та іншої правову допомоги.

Пунктом 1 Додаткової угоди №1 від 24.03.2021 року визначено порядок оплати гонорару Адвоката за надання правової допомоги у спорі про стягнення з Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько-Білоруське підприємство «БЕЛАВТОДОР-УКРАЇНА» на користь ФОП Маркова В.М. заборгованості по оплаті за перевезення вантажу за договором перевезення вантажу № 05/11-2020 від 09 листопада 2020 року.

Згідно з пунктом 2 Додаткової угоди визначено вартість за правничий супровід у вирішенні питання про стягнення заборгованості за Договором у судовому порядку, яка є фіксованою та складає 8400,00 грн.

Пунктом 3.1. Додаткової угоди встановлено, що оплата послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції здійснюється безпосередньо після підписання сторонами зазначеної додаткової угоди, підтвердженням якої є довідка Адвоката про отримання від Клієнта обумовленої суми гонорару за правовий супровід.

Позивачем до матеріалів справи було долучено довідку про отримання адвокатом від клієнта гонорару в розмірі 8 400,00 грн.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат у суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, розрахунок штрафних санкцій, заява про зменшення позовних вимог, відповідь на відзив відповідача на позовну заяву.

А тому, колегія суддів дійшла до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які позивач просив компенсувати, узгоджується з обсягом наданих виконаних робіт та їх вартістю, визначеними умовами договору про надання правничої допомоги та додатковою угодою № 1 до договору.

Посилання апелянта на відсутність доказів оплати наданих адвокатських послуг колегією суддів також відхиляються, оскільки за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.

А тому, враховуючи п. 2 додаткової угоди № 1 від 24.03.2021 до договору про надання правової допомоги від 24.03.2021, беручи до уваги підтвердження позивачем правового статусу адвоката, надання доказів фактичного надання правничої допомоги на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірності відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 8 400,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 у справі № 915/501/21.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 у справі № 915/501/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 у справі № 915/501/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 року у справі № 915/501/21.

5. Матеріали справи № 915/501/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко