ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Харків Справа № 913/397/21
Провадження №1/913/397/21
За позовом першого заступника керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах
позивача Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області
до відповідача Приватного акціонерного товариства Вищий навчальний заклад Міжрегіональна академія управління персоналом, м. Київ
про стягнення 274520 грн 86 коп.
Суддя Зюбанова Н.М.
Секретар судового засідання Медуниця Р.І.
За участю: Хольченкова А.О., прокурора відділу Харківської обласної прокуратури, посвідчення № 057299 від 09.10.2020;
Представники сторін не викликалися
Справа є підсудною господарському суду Луганської області на підставі п. 3 ст. 30 ГПК України, якою передбачено, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Спірні земельні ділянки знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Сметаніна, б. 24а.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 словосполучення з приводу нерухомого майна у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, вислухавши прокурора, суд дійшов наступних висновків щодо причин виникнення спору між сторонами.
15.09.2005 ТОВ Міжрегіональна інвестиційно-лізингова компанія та МАУП (у формі акціонерного товариства закритого типу) Лізингоодержувач уклали договір № 9/ФЛ фінансового лізингу, предметом якого є придбання Лізингодавцем у власність та подальше надання в платне користування на умовах фінансового лізингу Лізингоодержувачу будівлі з підвалом, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, 24а, загальною площею 1130,2 кв.м., для підприємницьких цілей Лізингоодержувача на визначений строк, за умови сплати останнім періодичних лізингових платежів.
Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 2 від 23.03.2006 п. 17.3 договору викладено в наступній редакції: Перехід права власності на майно до Лізингоодержувача відбувається в день повної сплати вартості майна, що підтверджується Актом звірки розрахунків та Актом прийому-передачі у власність, які підписуються з обох сторін.
Згідно з актом звірки розрахунків до договору від 20.10.2010 станом на цей день згідно вимог договору фінансового лізингу сплачена повна вартість майна, жодних претензій сторони одна до одної не мають.
Актом № 9/07П приймання-передачі майна у власність від 20.10.2010 Лізингодавець передав, а Лізингоодержувач (ПРАТ ВНЗ МАУП) прийняв у власність предмет лізингу - будівлю з підвалом, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, 24а.
Як зазначає прокурор, ПРАТ ВНЗ МАУП згідно листа Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області № 1217 від 13.05.2021 до теперішнього часу не вжив заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки у зв`язку з переходом права власності на об`єкт нерухомого майна.
За даними Державного земельного кадастру відомостей про право власності та речові права на вказані земельні ділянки за ПРАТ ВНЗ МАУП немає.
На час запиту прокурора податковий борг по платі за землю не обліковується.
За 2019-2021 роки орендна плата за землю та єдиний податок не нараховувались та не сплачувались.
Таким чином, підставою позову є порушення інтересів держави, які спричинені невиконанням ПРАТ ВНЗ МАУП вимог законодавства про оренду землі в частині здійснення плати за користування вказаними земельними ділянкам, що не сприяє наповненню бюджету міста Сєвєродонецька.
Прокурор зазначає, що Сєвєродонецька міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, усвідомлюючи порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, належні заходи по стягненню заборгованості з орендної плати не вживає, до суду не звертається, тобто уповноваженим органом (ВЦА міста Сєвєродонецьк та її правонаступником Сєвєродонецькою міською ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області) упродовж тривалого часу не здійснюється захист порушених майнових прав та інтересів територіальної громади.
Сєвєродонецька окружна прокуратура Луганської області листом № 52-1497вих-21 від 16.06.2021 повідомила позивача про намір звернутися до господарського суду в інтересах держави в особі Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області із позовною заявою про стягнення заборгованості по орендній платі за землю в розмірі 274520 грн. 86 коп.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 за позовом також органу прокуратури прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Ухвалою від 25.06.2021 суд підтвердив підстави представництва першим заступником керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області інтересів держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області за позовною заявою від 18.06.2021 № 52-156вих-21.
Позивач у справі - Сєвєродонецька міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області є правонаступником Сєвєродонецької міської ради на підставі Указу Президента України від 28.07.2020 № 297/2020, яким утворено Військово-цивільну адміністрацію міста Сєвєродонецьк Луганської області та розпорядження керівника Сєвєродонецької міської ВЦА № 39 від 11.03.2021, яким припинено юридичну особу - ВЦА міста Сєвєродонецьк Луганської області шляхом приєднання до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області.
Крім цього, відповідач звертає увагу суду на те, що ПрАТ Вищий навчальний заклад Міжрегіональна академія управління персоналом є загальноосвітнім навчальним закладом, який на підставі п.п.282.1.4 ст. 282 ПК України має бути звільнений від сплати податку на землю.
У відповіді на відзив від 06.08.2021 прокурор доводи відповідача відхиляє та вважає, що розмір орендної плати має обчислюватись, виходячи з витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку від 05.05.2021 № 473 та від 10.06.2021 № 557, які додані до справи. В частині звільнення відповідача від сплати земельного податку прокурор посилається на підпункту 14.1.72. пункту 14.1 статті 14 ПК України, яким передбачено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
У поясненнях від 18.10.2021 № 52-3639вих21 прокурор частково погодився з вказаними доводами відповідача та надав уточнений розрахунок ціни позову, за яким за період з 01.06.2018 по 31.05.2021 плата за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 412900000:05:019:0078 складає 121266 грн 47 коп.
Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову та його не повне задоволення з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 2 Закону України Про оренду землі відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цих Законів, а також договором оренди землі.
Частиною 1 ст. 93 та ст. 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. в ч. 1 ст. 96 ЗК України).
Статтею 120 ЗК України передбачено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
У відповідності до ст. 7 Закону України Про оренду землі до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Зміст ст. 120 ЗК України про перехід права користування земельною ділянкою "на тих самих умовах і в тому ж обсязі" суд розуміє, як такий, що не потребує прийняття органом влади рішення про виділення цієї ж земельної ділянки новому власнику нерухомості, який набуває право оренди за чинним договором.
Частиною 1 статті 377 ЦК визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.
При розгляді цієї справи судом враховується правова позиція Верховного Суду, висловлена у численних постановах, згідно з якою відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, не є підставою для розірвання договору оренди із попереднім власником чи внесення змін до нього, оскільки такий договір припиняється щодо останнього в силу закону, однак діє на тих самих умовах стосовно особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розташоване на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки, зокрема, зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою (постанови КГС ВС від 16.05.2019 у справі № 922/2469/18, від 23.05.2019 у справі № 922/2427/18, від 19.06.2018 № 922/3655/17) .
Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 14 ПК України визначено, що плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Податковим кодексом України, зокрема, встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п. п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14), а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п. п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14).
Відповідно до абз.1 п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими КМ України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії (п. 10 договору).
В п. 12 договору сторони обумовили, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, зміни розмірів земельного податку, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, погіршення стану орендованої земельної ділянки та в інших випадках, передбачених законом.
Як свідчать розрахунки орендної плати, заявленої прокурором до стягнення, їх складено виходячи з Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку станом на 2021 рік.
З огляду на це, прокурор вважає, що за період з 01.06.2018 по 31.05.2021 на підставі договору оренди у ПРАТ ВНЗ МАУП виникло зобов`язання щодо сплати заборгованості з орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою у сумі 121266,47 грн. (арк. справи 205).
Відповідну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 16.03.2020 у справі № 922/1658/19 та зазначив, що нарахування орендної плати за спірний період із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель є безпідставним, оскільки між сторонами не було укладено додаткової угоди до договору оренди щодо перерахунку орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі.
У постанові від 04.06.2019 по подібній справі № 914/1925/18 Верховний Суд зазначив, що у разі переходу права власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці, яка знаходилась в користуванні відчужувача цього майна, новий власник майна набуває відповідне право користування цією ділянкою у тому ж обсязі та умовах, які були у попереднього власника, що, відповідно, передбачає припинення права користування цією ділянкою у попереднього землекористувача. При цьому, враховуючи, що відповідний договір, укладений з попереднім власником, розірванню не підлягає, а продовжує діяти на тих самих умовах і в тому самому обсязі для нового власника майна, тобто фактично відбувається заміна сторони у зобов`язанні, відповідні обставини виключають застосування до таких правовідносин статті 1212 ЦК України, оскільки в такому разі не йдеться про набуття або збереження майна за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала, що є однією з обов`язкових ознак кондикційних зобов`язань.
Також судом встановлено, що у розрахунку ціни позову прокурором не враховано, що з 18.03.2020 року набув чинності Закон України від 17.03.2020 № 533-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (СОVID-19)", яким, зокрема, внесені зміни до порядку нарахування та сплати плати за землю.
Так, підрозділ 10 "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено новим пунктом 524, згідно з яким за період з 1 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.
02.04.2020 Верховна Рада України прийняла Закон України № 540 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)" (Закон № 540), яким змінено норму пункту 524 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України щодо плати за землю.
Згідно з цим Законом плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки) не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року.
Згідно зі ст. 21 Закону України "Про оренду землі" обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, що узгоджується з п. 10 договору про обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексації.
- з 01.06.2018 по 31.12.2018 у розрахунку за 7 місяців складає 7945,70 грн х 106,21% (100% х 99,3% х 100% х 101,9% х 101,7% х 101,4% х 101,8%) = 8438,33 грн;
При цьому слід зауважити, що застосувати алгоритм, коли у розрахунку до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період, суд вважає неможливим, оскільки попередні періоди не є складовими ціни позову, а наступні складають менше року, тому розрахунок зроблено із застосуванням офіційного річного індексу інфляції за 2019 рік та середньомісячного за решту періодів, які обчислені судом самостійно шляхом множення щомісячних розмірів індексів інфляції.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю з підстав, вказаних судом вище.
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню з віднесенням судових витрат на відповідача згідно із ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 53, 129, 232-233, 236-241, 247 ГПК України, суд
в и р і ш и в:
1. Позов задовольнити частково.
4. У задоволенні решти боргу відмовити.
У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно зі ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення виготовлене 08.11.2021.
Суддя Наталія ЗЮБАНОВА