УХВАЛА

м. Київ

04.11.2021Справа № 910/11929/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця Арбабіана Мілада Рєзовича про винесення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН.ТУ.АЙТІ» до фізичної особи-підприємця Арбабіана Мілада Рєзовича про стягнення 180 000, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН.ТУ.АЙТІ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Арбабіана Мілада Рєзовича про стягнення 180 000, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

16.08.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заявник, з-поміж іншого, навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та повідомив, що докази сплати коштів та надання правничої допомоги будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи відсутність доказів понесення витрат на правничу допомогу, судом при ухваленні рішення від 27.09.2021 не було здійснено розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

26.10.2021 від відповідача надійшла заява про винесення додаткового рішення, у якій заявник просить стягнути на його користь з позивача 18 000, 00 грн витрат на правничу допомогу.

Розглянувши подану заяву, суд вважає, що вона підлягає залишенню без розгляду.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі «Баришевський проти України», «Двойних проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Частинами першою, третьою статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Зазначеним положенням Конституції України кореспондує стаття 16 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК України), положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Наслідки неподання таких доказів визначені у абзаці третьому частини восьмої статті 129 ГПК України, згідно якої, у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, оскільки рішення суду було винесено 27.09.2021 (виготовлено, підписано повний текст та відправлено до Єдиного державного реєстру судових рішень), то п`ятиденний строк для подання відповідних доказів понесення витрат на правову допомогу адвоката сплив 04.10.2021, у зв`язку з чим подання позивачем до суду заяви із такими доказами 22.10.2021 (дата подання до відділення поштового зв`язку) здійснено із пропуском встановленого процесуального строку, що має наслідком застосування положень абз. 3 ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Аналогічного правозастосування дотримується і Верховний Суд в ухвалі від 19 березня 2021 року в справі № 21/96(10).

З приводу тверджень відповідача про те, що про наявність судового рішення він дізнався 06.10.2021, суд вважає за необхідне зазначити таке.

За приписом ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у справі відкрито відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 28.07.2021, а відтак останнім днем строку розгляду справи було 26.09.2021 (неділя).

Згідно ч. 4 ст. 116 ГПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Аналогічні положення закріплено і в ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21.10.2010).

Відтак, справа судом розглянута з дотриманням встановленого строку, що для заявника мало бути передбачуваним з метою подання доказів понесення судових витрат.

Як передбачено частинами 1, 4 статті 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Водночас, відповідач не скористався наданим йому правом на подання заяви про поновлення пропущеного процесуального строку щодо надання доказів понесення витрат на правову допомогу адвоката.

Згідно з абз. 3 ч. 8 ст. 129 ГПК України, у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За наведених обставин, оскільки надання відповідачем доказів понесення витрат на правову допомогу адвоката здійснено з пропуском встановленого процесуального строку та за відсутності мотивованої заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, суд залишає заяву про винесення додаткового рішення без розгляду.

Керуючись ст.ст. 129, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву фізичної особи-підприємця Арбабіана Мілада Рєзовича про винесення додаткового рішення - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Комарова