ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

01 листопада 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1417/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Сілаєва В.С.

за участю представників учасників справи:

від апелянта: Коробченко Д.М., ордер;

від позивача: Хитрук О.С., паспорт; Саннікова Н.Г., ордер;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021, ухвалене суддею С.М. Коваль у м. Миколаїв, повний текст якого складено 21.04.2021

у справі №915/1417/20

за позовом: Селянського (фермерського) господарства «Осінь»

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

про: визнання права постійного користування земельною ділянкою та скасування наказу від 17.07.2019 року №4771/0/14-19-СГ «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою», -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Селянське (фермерське) господарство «Осінь» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про:

скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №4771/0/14-19-СГ «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» від 17.07.2019;

визнання за Селянським (фермерським) господарством «Осінь» () права постійного користування земельною ділянкою площею 50,0 га в межах з планом, розташованої на території Володимирівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії МК №004100 від 24.03.1995 №72, виданим ОСОБА_2 на підставі рішення Доманівської районної ради народних депутатів Доманівського району Миколаївської області 3 сесії 22 скликання від 28.12.1994 «Про виділення земель для створення селянського (фермерського) господарства».

Позов мотивований порушенням права позивача на постійне користування земельною ділянкою шляхом вчинення органом державної влади дій спрямованих на припинення відповідного права поза межами підстав, закріплених у земельному законодавстві.

Також позивач, керуючись правовим висновком викладеним у постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №677/1865/16-ц та від 23.06.2020 №922/989/18, вказав, що після одержання громадянином (у даній справі ОСОБА_2 ) державного акта на право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства та проведення державної реєстрації такого господарства як юридичної особи, права та обов`язки користувача цієї земельної ділянки виконує саме господарство, а не громадянин якому вона надавалась, таким чином відбувається фактична заміна землекористувача.

У позовній заяві звернуло увагу на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, проте на думку позивача, право постійного користування земельною ділянкою у нього виникло на законних підставах і зі смертю засновника не припинилось, адже ст. 141 Земельного кодексу України не передбачено такої підстави припинення як смерть. Крім того право постійного користування земельними ділянками, набуте в установленому законодавством порядку до 01.01.2002 після набрання чинності ст. 92 Земельного кодексу України не скасовується та не обмежується, а державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні лише у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

30.12.2020 від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнє просило суд відмовити Селянському (фермерському) господарству «Осінь» у задоволені позову у повному обсязі у зв`язку із відсутністю порушених прав останнього.

Основними аргументами відповідача, викладеними у відзиві, є:

спірний наказ видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

посилання позивача на ст. 142 Земельного кодексу України не заслуговує на увагу, адже ст. 92 цього ж Кодексу не передбачено можливості фізичної особи мати земельну ділянку на праві постійного користування, відповідно не передбачено такої підстави для припинення відповідного права, як смерть фізичної особи - землекористувача;

оскаржуваний наказ носить організаційний характер та направлений на внесення змін до земельно-облікових даних, оскільки ним не припинялось право постійного користування ОСОБА_2 , адже смерть фізичної особи є юридичним фактом, внаслідок якого припиняються права та обов`язки;

прийнятим наказам не порушено права та інтереси Селянського (фермерського) господарства «Осінь», оскільки він приймався щодо фізичної особи та не стосувався прав та інтересів юридичної особи;

позивач не вказав, які саме його права порушуються та які інтереси зачіпаються прийнятим оскаржуваним наказом, адже він не стосується юридичної особи.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 (з урахуванням ухвали вказаного суду від 27.05.2021 про виправлення описки): позов Селянського (фермерського) господарства «Осінь» задоволено повністю; визнано за Селянським (фермерським) господарством «Осінь» право постійного користування земельною ділянкою площею 50,00 га в межах згідно з планом, розташованою на території Володимирської сільської ради, призначеною для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 24.03.1995, на підставі рішення Доманівської районної ради від 28 грудня 1994 року; визнано наказ від 15.07.2019 №4771/0/14-19-СГ «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» недійсним; стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на користь Селянського (фермерського) господарства «Осінь» грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 4204 грн.

Означене судове рішення мотивоване доведеністю позивачем його права постійного користування земельною ділянкою за вказаним вище актом про постійне користування землею від 24.03.1995, а спірний наказ не відповідає вимогам законодавства України, адже право постійного землекористування може бути припинено лише з підстав, передбачених ст. 141 Земельного кодексу України, посилання на жодну із яких вказаний наказ не містить.

У свою чергу, місцевим судом, з огляду на сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 922/989/18 правовий висновок, вказано, що Селянське (фермерське) господарство «Осінь» створено ОСОБА_2 (голова фермерського господарства) для ведення селянського (фермерського) господарства, до якого у свою чергу переходять обов`язки землекористувача земельної ділянки з дня його державної реєстрації (набуває статусу юридичної особи), а не громадянину ( ОСОБА_2 ), який виступає представником фермерського господарства, котрому і надано у постійне користування 50,00 га землі для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована в межах території Володимирської сільської ради Доманівського району Миколаївської області згідно з актом від 24.03.1995 за № 72. Вказане не спростовано доводами відповідача.

Не погодившись з означеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила суд: поновити строк на апеляційне оскарження; відкрити апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою; залучити ОСОБА_1 у справу №915/1417/20 в якості співвідповідача; скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 у справі №915/1417/20 та закрити провадження у справі; стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 26 306,00 гривень; про дату та час розгляду справи повідомити представника скаржника - адвоката Коробченко Д.М., оскільки вказане рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав, що суд першої інстанції під час підготовчого провадження не визначив остаточний склад учасників справи та не залучив ОСОБА_1 в якості співвідповідача у дану справу. Скаржницею зазначено, що у її володінні перебуває з 07.08.2020 земельна ділянка площею 25,7816 га, кадастровий номер :01:000:0159 та земельна ділянка площею 24 га, кадастровий номер :01:000:0158, які призначені для ведення особистого селянського господарства, розташовані в межах Володимирівської сільської ради, Доманівського району, Миколаївської області, проте не дивлячись на це посадові особи позивача заздалегідь маючи намір оскаржити у суді правомірність набуття нею права власності на вказані земельні ділянки, та хибно вважаючи, що земельна ділянка площею 50 га, право постійного користування на яку позивачу було припинено, є однією і тією ж земельною ділянкою, котрі перебувають у володінні ОСОБА_1 , не залучивши останню в якості співвідповідача, звернулись до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою про визнання права постійного користування.

В апеляційній скарзі зазначено, що про наявність оскаржуваного рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 стало відомо 12.08.2021 після отримання ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.08.2021 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказані земельні ділянки у справі №475/760/21 за позовом Селянського (фермерського) господарства «Осінь» до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, відділу у Доманівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Доманівської селищної ради Миколаївської області, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування державної реєстрації земельних ділянок, припинення права власності, витребування земельних ділянок.

Апелянтом також вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат загалом складає 26 306,00 грн, з яких 6 306,00 грн витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, 20 000,00 грн витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в Південно-західному апеляційному господарському суді.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого витягом з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.09.2021 для розгляду справи визначено судову колегію у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Головея В.М., Разюк Г.П.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2021: витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали справи №915/1417/20; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 у справі №915/1417/20 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Миколаївської області.

10.09.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла справа №915/1417/20 від Господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021: ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 у справі №915/1417/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 у справі №915/1417/20; встановлено іншим учасникам справи згідно з нормами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами його направлення учасникам справи) до 29.09.2021; роз`яснено іншим учасникам справи їх право в строк до 29.09.2021 подати до суду разом з відзивом на апеляційну скаргу або окремо будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище статті, або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення чи залишення без розгляду; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 у справі №915/1417/20 до закінчення апеляційного перегляду.

27.09.2021 від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшов відзив, в якому останнє просило суд: закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника скаржника ОСОБА_1 - Коробченко Д.М. у зв`язку з тим, що судовим рішенням, яке оскаржується, питання про права, інтереси та обов`язки апелянта не вирішувалось.

Також відповідачем у відзиві зазначено, що правовідносини у даній справі стосувалися недійсності наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 17.07.2019 №4771/0/14-19-СГ та визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 50 га, яка розташована в межах Володимирської сільської ради Доманівського району Миколаївської області за Селянським (фермерським) господарством «Осінь». Скаржник не була стороною у правовідносинах, які виникли між позивачем та відповідачем, тому, з огляду на предмет та підстави заявленого позову, питання про майнові права та інші законні інтереси скаржника не вирішувалось; у мотивувальній та резолютивній частині судового рішення не наведено будь-яких висновків щодо прав та обов`язків скаржника стосовно сторін у справі; скаржник не є стороною у спірних правовідносинах. Представник скаржника не довів, яким саме чином оскаржуване рішення впливає на її права та обов`язки та не надав докази, які б підтверджували:

існування взаємовідносин з позивачем та відповідачем щодо права постійного користування Селянським (фермерським) господарством «Осінь» земельною ділянкою, право користування якою в останнього виникло на законних підставах ще до прийняття наказу про її вилучення;

що після прийняття рішення у цій справі скаржника буде наділено новими правами чи покладено на нього нові обов`язки, або змінено наявні права та/або обов`язками, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому стосовно предмету позову.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 справу №915/1417/20 призначено до розгляду на 25.10.2021 о 14:30 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи №915/1417/20 відбудеться 01.11.2021 о 14:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021: клопотання представника Селянського (фермерського) господарства «Осінь» адвоката Саннікової Наталі Геннадіївни про участь у справі в режимі відеоконференції задоволено; визначено судове засідання 01.11.2021 о 14:00 год. провести в режимі відеоконференції в приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Южноукраїнському міському суду Миколаївської області забезпечити проведення судового засідання у справі №915/1417/20, розгляд якої призначено на 01.11.2021 о 14:00 год., в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду; визначено, що у судовому засіданні в приміщенні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області прийматиме участь представник Селянського (фермерського) господарства «Осінь» адвокат Саннікова Наталя Геннадіївна; призначено копію ухвали надіслати Южноукраїнському міському суду Миколаївської області () та учасникам справи.

Представники Селянського (фермерського) господарства «Осінь» та ОСОБА_1 у судове засідання з`явились, надали усні пояснення, підтримали зміст доводів та заперечень, які викладені письмово.

Представник відповідача в судове засідання 01.11.2021 не з`явився, незважаючи на належне повідомлення про час, дату та місце розгляду справи, проте скористався правом на подання відзиву.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, визнала можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлено серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

В силу ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року» кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Водночас відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мушта проти України», «Мельник проти України»), що застосовується як джерело права при розгляді справ судами згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Принцип правової визначеності (певності) включає й дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності судового рішення. Остання засада означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду і ухвалення нового рішення у справі (рішення Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії»).

З викладеного вбачається, що право на звернення до суду не є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону щодо прийнятності скарги на рішення. Застосування відповідних обмежень у передбачених законом випадках не може вважатися порушенням права особи на доступ до суду.

Як встановлено апеляційним судом та матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у справі в порядку ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Якщо ж після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження.

Отже після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/22354/15, від 19.06.2018 у справі №910/18705/17, від 11.07.2018 у справі №911/2635/17.

За приписами процесуального законодавства судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №910/20190/16, від 11.07.2018 у справі № 5023/4734/12, від 18.09.2018 у справі № 910/5459/15-г.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 зазначала, що з 07.08.2020 є власником земельної ділянки площею 25,7816 га. кадастровий номер :01:000:0159 та земельної ділянки площею 24 га, кадастровий номер :01:000:0158, які призначені для ведення особистого селянського господарства, розташовані в межах Володимирівської сільської ради, Доманівського району, Миколаївської області. Проте не дивлячись на це посадові особи позивача заздалегідь маючи намір оскаржити у суді правомірність набуття нею права власності на вказані земельні ділянки, та хибно вважаючи, що земельна ділянка площею 50 га, право постійного користування на яку позивачу було припинено, є однією і тією ж земельною ділянкою, котрі перебувають у володінні ОСОБА_1 , не залучивши останню в якості співвідповідача, звернулись до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою про визнання права постійного користування

Колегія суддів враховує, що предметом позову у даній справі є вимоги про:

скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №4771/0/14-19-СГ «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» від 17.07.2019;

визнання за позивачем права постійного користування земельною ділянкою площею 50,0 га в межах з планом, розташованої на території Володимирівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії МК №004100 від 24.03.1995 №72, виданим ОСОБА_2 на підставі рішення Доманівської районної ради народних депутатів Доманівського району Миколаївської області 3 сесії 22 скликання від 28.12.1994 «Про виділення земель для створення селянського (фермерського) господарства».

Даний позов пред`явлено позивачем з метою захисту речового права на земельну ділянку, яке, на думку останнього, було порушене внаслідок неправомірних дій відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Мотивувальна та резолютивна частина рішення господарського суду у даній справі не містять висновків про права та обов`язки ОСОБА_1 .

За висновком суду першої інстанції, спірний наказ не відповідає вимогам законодавства України, адже право постійного землекористування може бути припинено лише з підстав, передбачених ст. 141 Земельного кодексу України, посилання на жодну із яких вказаний наказ не містить.

Отже, висновки суду першої інстанції стосувалися лише прав та обов`язків позивача та відповідача у даній справі та будь-які питання щодо прав, інтересів або обов`язків апелянта оскаржуваним рішенням у даній справі не вирішувались.

Наразі, оспорюваний наказ не є правовою підставою виникнення/зміни/припинення правовідносин щодо формування Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області 2-х нових земельних ділянок шляхом поділу вилученої у позивача земельної ділянки і подальшого набуття ОСОБА_1 будь-яких речових прав на ці земельні ділянки.

Вказані правовідносини між відповідачем та апелянтом підлягають окремому правовому регулюванню, отже вирішення цього спору не стосується прав і обов`язків зазначеної фізичної особи.

В цьому контексті колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на положення ст. 51 Господарського процесуального кодексу України, що визначає наслідки незалучення у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Так, якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. В разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи, обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

Щодо наділення апелянта процесуальним статусом співвідповідача у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Отже, за власною ініціативою суд не може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Аналогічний висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц та від 19.05.2020 у справі №916/1608/18.

Крім того для правильного вирішення спору місцевому господарському суду необхідно було з`ясувати, чи має місце порушення, невизнання або оспорювання відповідачем прав позивача з огляду на подані сторонами докази у системному зв`язку з предметом та підставами позову, а також чи буде захист таких прав ефективний за допомогою обраного позивачем способу.

Вищевказане враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення в межах даної справи, що і стало підставою для висновків про обґрунтованість позовних вимог.

При цьому, судова колегія зазначає, що визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні висновки, які є загальним алгоритмом судового розгляду спору, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17.

Також, як уже зазначалось вище, можливість залучення до участі у справі співвідповідачів на стадії апеляційного провадження взагалі виключається, адже після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно, а встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Отже, із урахуванням наведеного вище, апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у справі №915/1417/20 - ОСОБА_1 слід закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для розгляду апеляційною інстанцією доводів апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та закриття провадження у справі.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Тобто, передумовою для повернення судового збору є наявність відповідного клопотання. Оскільки в матеріалах справи відсутнє та апелянтом не заявлялося клопотання щодо повернення судового збору, вказане питання судом не вирішується.

Інші судові втрати, пов`язані з розглядом даної справи, відповідно до правил ст. 129, 130 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 234, 235, 254, 264, 269, 271, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.Апеляційне провадження у справі №915/1417/20 за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 - закрити.

2.Справу №915/1417/20 повернути Господарському суду Миколаївської області.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 08.11.2021.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді В.М. Головей

Г. П. Разюк