ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.11.2021 Справа № 905/1117/21

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі Гур`євій М.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства Альтеп-Центр., м.Чернігів,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Еко Модуль-Україна, м.Краматорськ Донецької області,

про стягнення 1 224 394,84грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство Альтеп-Центр., м.Чернігів, звернулась до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Еко Модуль-Україна, м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 861 337,80грн заборгованості, 155 271,86грн пені, 141 890,93грн інфляційних, 65 894,25грн 3% річних (всього 1 224 394,84грн).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки №17/01-111 від 17.08.2018.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1117/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

03.08.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові питання б/н від 28.07.21 до відповідача згідно ст.90 ГПК України.

13.08.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив б/н від 09.08.2021 на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на сплив строку позовної давності для стягнення пені.

27.08.2021 на електрону адресу суду та 30.08.2021 через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив від 26.08.2021, у якій не погоджується з доводами відповідача про незаконність вимог щодо стягнення пені, підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 31.08.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 21.09.2021 року.

16.09.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява б/н від 06.09.2021, в якій просить суд розгляд справи по суті провести без участі представника позивача.

У зв`язку з перебуванням судді Макарової Ю.В. у відпустці, розгляд справи, призначений на 21.09.2021 не відбувся.

Ухвалою суду від 18.10.2021 розгляд справи по суті призначено на 02.11.2021.

28.10.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява б/н від 25.10.2021 про зменшення позовних вимог, за змістом якої відмовляється від позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 155 271,86грн.

Заява мотивована тим, що позивач погоджується із позицією відповідача щодо пропуску строку позовної давності щодо заявленої пені, відтак підтримує позовні вимоги за виключенням цієї вимоги.

Відповідно до ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; збільшити чи зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов`язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

У даному випадку не відбулося зменшення кількісних показників вимоги щодо стягнення пені, вона не заявляється позивачем у зменшеному розмірі, а є виключеною.

Згідно з ч.2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно п.1 ч.2 ст.46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог).

Відповідно ч.1-3 ст.191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно ч. 5 ст. 191 ГПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Так, зазначена заява підписана директором Приватного підприємства Альтеп-Центр.- Кунденко М.М., повноваження якого підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи відсутні.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що вищевказана заява про відмову від вимог в частині пені підписана повноваженою особою.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Суд, розглянувши заяву позивача та дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що відмова Приватного підприємства Альтеп-Центр. від частини позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи викладене, суд приймає таку відмову та закриває провадження у справі в частині стягнення пені у розмірі 155 271,86грн.

Таким чином, підлягають розгляду вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 861 337,80грн, інфляційних у сумі 141 890,93грн, 3% річних у сумі 65 894,25грн (всього 1 069 122,98грн).

Представники сторін у судове засідання 02.11.2021 не з`явились.

У зв`язку із закінченням знаків поштової оплати (поштових марок), у господарського суду Донецької області з 1 жовтня 2021 року відсутня можливість здійснення відправки вихідної кореспонденції (розпорядження голови суду від 30.09.2021р.)

Разом з цим, судом вживалися заходи повідомлення сторін про дату та час розгляду справи по суті шляхом направлення телефонограми, відповідачу ухвала суду від 18.10.2021 також направлялася на електрону поштову адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом також враховано, що згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Усі процесуальні документи по справі були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Учасники справи у розумні інтервали часу мають вживати заходів щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Приймаючи до уваги, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, а також додержуючись принципу розумності строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін, підстави для відкладення розгляду справи по суті відсутні.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

17.08.2018 року між Приватним підприємством «Альтеп-Центр.» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Модуль-Україна» (покупець) було укладено договір поставки №17/01-111 (надалі - Договір) згідно з яким постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, виготовити (виготовити за спецзамовленням) та поставити: котел опалювальний твердопаливний водогрійний ALTEP КТЗЕ-N-400 кВт БК (комплект) к кількості 3 (трьох) одиниць; котел опалювальний твердопаливний водогрійний ALTEP КТЗЕ-N-300 кВт БК (комплект) к кількості 3 (трьох) одиниць, далі за текстом товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити такий товар згідно умов договору (п.1.1. Договору).

Асортимент, кількість, ціна одиниці товару визначається в додатках (Специфікаціях), що є невід`ємною частиною договору (п.1.4. Договору).

Згідно з п.2.1. Договору ціна на товари, що постачається Постачальником, є звичайними вільними відпускними та визначається по взаємному погодженню сторін на кожну окрему поставку. Сторони визначають, що ціни на товари погоджені сторонами, є попередніми і можуть змінюватися Постачальником в залежності від показників, які обумовлюють вартість товару (собівартість, витрати) протягом строку дії договору, та які встановлюються на кожну партію окремо.

У п. 3.1. Договору сторони дійшли згоди, що асортимент, кількість, та вартість товару остаточно узгоджується та відображаються сторонами у видатковій накладній по кожній партії окремо.

Відповідно до п.5.1. Договору постачальник зобов`язується, за замовленням Покупця, поставляти товар на умовах міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року.

Здача та приймання товару за кількістю, комплектністю, якістю та асортиментом здійснюється за участю уповноважених представників покупця та постачальника безпосередньо під час передачі товару. Повноважним представником покупця вважається особа, яка приймає товар за накладною та діє згідно з оригіналом довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, встановленого зразка. (п.6.1. Договору).

Згідно з п.7.2. Договору покупець повинен здійснити оплату на умовах, визначених у додатку (Специфікації) до договору.

У випадку порушення своїх зобов`язань сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. (п.9.1. Договору).

Відповідно п.9.2. Договору за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожний день прострочення платежу.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до кінця календарного року. Якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить другу сторону в письмовій формі про розірвання договору, строк цього дії щоразу автоматично продовжується га 1 (один) календарний рік. (п.12.1 та п. 12.2 договору).

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами укладена специфікація до Договору у якості Додатку №1, якою передбачена поставка обумовленого у п. 1.1. Договору товару - котлів опалювальних твердопаливних водогрійних у кількості 6 одиниць, загальною вартістю (з урахуванням знижки) 957 042,00грн. Умови поставки: постачання здійснюється на умовах EXW (Інкотермс 2010): склад постачальника, який знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Малиновського, буд 34. У частині 3 Специфікації сторони дійшли згоди щодо наступних умов оплати:

30.08.2018р. у розмірі 10% від загальної вартості товару,

05.09.2018р. у розмірі 20% від загальної вартості товару,

12.09.2018р. у розмірі 20% від загальної вартості товару,

17.09.2018р. у розмірі 50% від загальної вартості товару, шляхом безготівкового перерахування сум грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

На підтвердження виконання умов договору в частині здійснення поставки Товариству з обмеженою відповідальністю «Еко Модуль-Україна» товару, Приватне підприємство «Альтеп-Центр.» надало суду видаткові накладні №536 від 28.09.2018р. та №661 від 05.10.2018р. на загальну суму 957 042,00грн.:

На підтвердження часткового виконання відповідачем грошових зобов`язань щодо оплати поставленої продукції позивач надав суду платіжні доручення № 256 від 30.08.2018р. на суму 42 002,40 грн. та №255 від 30.08.2018р. на суму 53 701,80 грн.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, з урахуванням часткових оплат, спір виник внаслідок несплати відповідачем суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 861 337,80грн.

Посилаючись на обставини неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором зі своєчасної та в повному обсязі оплати отриманого товару, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 1 069 122,98грн, з яких: заборгованість у розмірі 861 337,80грн., інфляційні втрати у розмірі 141 890,93 грн. та 3% річних у розмірі 65 894,25грн (враховуючи відмову від позову в частині стягнення пені).

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов наступних висновків:

Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Договір поставки №17/01-111 від 17.08.2018р. підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Відповідно до ст.712 ЦК України та ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Модуль-Україна» договору №17/01-111 від 17.08.2018р. у позивача виник обов`язок поставити товар, а у відповідача прийняти його та оплатити.

Як вже встановлено судом, виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором №17/01-111 від 17.08.2018р. з поставки обумовленого Специфікаціяєю до договору товару підтверджується наступними видатковими накладними: №536 від 28.09.2018р. та №661 від 05.10.2018р.

З первинних документів вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про товар та його ціну. Тобто продаж товару фактично відбувся. Факт отримання товару відповідачем не спростовується.

Оскільки суду не надано доказів щодо неналежного виконання Приватного підприємства «Альтеп-Центр.» прийнятих на себе зобов`язань, не надано доказів відмови від цього товару та прийняття його у встановленому порядку на відповідальне зберігання, суд дійшов висновку, що свої зобов`язання поставити товар позивач виконав.

Підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Як встановлено ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З урахуванням умов Специфікації (Додатку 1 до договору) щодо строків оплати, зобов`язання з оплати отриманої продукції мали були виконані відповідачем в наступному порядку:

- 30.08.2018 у розмірі 10% від загальної вартості товару, що становить 95 704, 20 грн.

- 05.09.2018 у розмірі 20% від загальної вартості товару, що становить 191 408,40 грн.

-12.09.2018 у розмірі 20% від загальної вартості товару, що становить 191 408,40 грн.

-17.09.2018 у розмірі 50% від загальної вартості товару, що становить 478 521,00 грн.

У відповідності до приписів ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст.2 ст.73 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підтвердження часткового виконання відповідачем грошових зобов`язань щодо оплати поставленої продукції позивач надав суду платіжні доручення №256 від 30.08.2018р. та №255 від 30.08.2018р. на загальну суму 95 704,20грн., відтак матеріалами справи підтверджується здійснення відповідачем оплати у розмірі 10% від загальної вартості товару відповідно до умов Специфікації.

Відтак, відповідачем залишився неоплаченим спірний товар загальною вартістю 861 337,80 грн.

Враховуючи, що за умовами Специфікації останній розрахунок за товар мав бути здійснений 17.09.2018, суд дійшов висновку, що станом на час звернення з позовом вже почалося прострочення виконання грошових зобов`язань з повної оплати товару.

Доказів погашення боргу в заявленому розмірі 861 337,80грн. суду не представлені, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення заявленої суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглядаючи заявлені вимоги про стягнення 65 894,25 грн. 3% річних та 141 890,93грн. інфляційних втрат, суд зазначає про наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 65 894,25грн., які нараховані наступним чином:

- на суму боргу у розмірі 191 408,40грн. за період 06.09.2018 по 02.04.2021;

- на суму боргу у розмірі 191 408,40грн. за період 13.09.2018 по 02.04.2021;

- на суму боргу у розмірі 478 521,00грн. за період 18.09.2018 по 02.04.2021.

Дослідивши розрахунок, суд встановив, що періоди прострочення обрані позивачем правомірно.

Суд перевіривши розрахунок 3% річних, за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», в межах обраного позивачем періоду нарахування, встановив, що заявлений розмір 3% річних не перевищує розмір, який може бути нарахований за обраний позивачем період, внаслідок чого вимоги в цій частині у розмірі 65 894,25грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду постановою від 20.11.2020 по справі №910/13071/19, зокрема, зазначив, що при з`ясуванні підставності нарахування кредитором інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України судам належить визначити конкретну дату (подію), з настанням якої пов`язується строк виконання грошового зобов`язання; дослідити обставини виконання зобов`язання боржником (борг погашався частинами чи однією сумою у повному обсязі) та з`ясувати період у часі, упродовж якого мало місце прострочення боржника у виконанні зобов`язання перед кредитором.

Вказаною постановою роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 141 890,93 грн., які з урахуванням доданих до позову детальних розрахунків нараховані наступним чином:

- на суму боргу у розмірі 191 408,40грн. за період 06.09.2018 по 02.04.2021 (з застосуванням індексів інфляції з вересня 2018 по лютий 2021);

- на суму боргу у розмірі 191 408,40грн. за період 13.09.2018 по 02.04.2021 (з застосуванням індексу інфляції з вересня 2018 по лютий 2021);

- на суму боргу у розмірі 478 521,00грн. за період 18.09.2018 по 02.04.2021 (з застосуванням індексу інфляції з жовтня 2018 по лютий 2021).

Суд встановив, що інфляційні складові враховані позивачем правомірно, відповідно до вимог визначених вище.

Суд перевіривши розрахунок інфляційних витрат за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», встановив, що заявлений розмір інфляції не перевищує розмір, який може бути нарахований за обраний позивачем період, внаслідок чого вимоги в цій частині у розмірі 141 890,93грн. підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

За звернення з позовною заявою про стягнення 1 224 394,84грн позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 18 365,92грн, але відповідно до платіжного доручення №1549 від 09.04.2021 судовий збір був сплачений в більшому розмірі - 23 625,00грн.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Приймаючи до уваги, що станом на час винесення рішення позивачем не було подано суду відповідного клопотання, у суду відсутні передбачені чинним законодавством України підстави для повернення судового збору у розмірі 5 259,08грн, що не перешкоджає позивачу звернутись з таким клопотанням після винесення рішення у справі.

01.11.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява б/н від 25.10.2021 про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 7 588,16грн. Заява мотивована тим, що Приватним підприємством «Альтеп-Центр.» було подану заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Суд звертає увагу, що за змістом заяви б/н від 25.10.2021 про зменшення позовних вимог позивач заявив про відмову від позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 155 271,86грн., оцінку вказаній заяві суд вже надав в описовій частині рішення та за наслідками її розгляду вирішив закрити провадження у справі в цій частині вимог.

Відповідно до ч.4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з ч.3 ст.130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як вбачається зі змісту заяви Приватного підприємства «Альтеп-Центр.», позивач не підтримує своїх вимог в частині пені унаслідок погодження з позицією відповідача про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи вищевикладене, внаслідок відмови в частині позовних вимог щодо стягнення пені понесені позивачем в цій частині судові витрати не підлягають поверненню, а також не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Таким чином, суд відмовляє у задоволені заяви позивача про повернення судового збору у розмірі 7 588,16грн, підстави якої мотивовані зменшенням розміру позовних вимог.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір у сумі 16' 036,84грн.

Керуючись статями 12, 46, 73, 74-79, 86, 91, 129, 236-238 ГПК України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Закрити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Еко Модуль-Україна, м.Краматорськ Донецької області, пені в сумі 155 271,86грн.

Позовні вимоги Приватного підприємства «Альтеп-Центр.», м.Чернігів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Модуль-Україна», м. Краматорськ Донецької області, про стягнення 1 069 122,98грн - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Модуль-Україна» (84333, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Уральська, буд.12, офіс 436; ) на користь Товариства Приватного підприємства «Альтеп-Центр.» (14020, Чернігівська область, м.Чернігів, вул.Малиновського, буд. 34; ; поточний рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «УкрСиббанк») заборгованість у розмірі 861'337,80грн, 3% річних у розмірі 65'894,25грн, інфляційні втрати у розмірі 141'890,93грн; судовий збір у розмірі 16' 036,84грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 ГПК рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України.

У судовому засіданні 02.11.2021 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.11.2021.

Суддя Ю.В. Макарова