ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2021 року м.Дніпро Справа № 908/21/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Кощеєва І.М., Чус О.В.,

секретар судового засідання: Грачов А.С.,

представники сторін:

від позивача: Остапенко В.М., адвокат, довіреність №14-339 від 22.12.2020 р.;

від відповідача: Корнієць О.А., представник, довіреність №983/20-19 від 29.12.2020 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 (повний текст складений 11.05.2021, суддя Смірнов О.Г.) у справі №908/21/21

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя

про стягнення 10 028 234,15 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Концерну "Міські теплові мережі" на свою користь пені в сумі 6 868 935,10 грн, трьох процентів річних в сумі 1 532 790,11 грн, інфляційних втрат в сумі 1 215 567,11 грн та збитків в сумі 410 941,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання природного газу № 6414/18-БО-13 від 03.10.2018 в частині своєчасних розрахунків за поставлений у період: жовтень 2018 року вересень 2019 року природний газ та наявністю підстав відповідно до п.3.13 договору в редакції додаткової угоди №4 від 29.11.2018 для стягнення збитків за невідповідність замовленого обсягу природного газу спожитому у березні та квітні 2019 року.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21 позов задоволено частково; з Концерну "Міські теплові мережі" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто 5 495 148,08 грн пені, 1 532 790,11 грн 3% річних, 1 215 567,11 грн інфляційних втрат, 410 941,83 грн збитків, 150 423,83 грн судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для задоволення позову у визначеній судом частині та зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, на 20% відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати частково рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21 та прийняти нове рішення, яким розмір заявленої до стягнення неустойки (пені) зменшити на 99,9% від суми позовних вимог, у задоволенні вимоги про стягнення збитків у сумі 410 941,83 грн відмовити у повному обсязі; судові витрати за розгляд апеляційної скарги та розгляд вимог про стягнення збитків на суму 410 941,83 грн у суді першої інстанції покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- судом не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права;

- при розрахунку розміру відхилення фактично спожитого природного газу від підтвердженого (замовленого) позивач мав врахувати загальний обсяг спожитого природного газу за ЕІС-кодом виробника теплової енергії/споживача/відповідача;

- у березні та квітні 2019 року відхилення обсягів споживання природного газу по споживачу не виходило за межі 5%, вимога позивача про стягнення збитків є необґрунтованою та безпідставною;

- позивач не обґрунтував, якого саме виду збитків зазнав, не довів складу цивільного правопорушення;

- відповідач добросовісно вживав всіх можливих заходів для виконання зобов`язання за договором, в діях відповідача відсутня вина, наявні виняткові обставини, що зумовлюються діяльністю відповідача як комунального підприємства теплопостачання, тому наявні підстави для зменшення пені на 99, 9 %.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 10.06.2021 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Подобєда І.М., Широбокової Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2021 зазначеною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21; розгляд апеляційної скарги призначений у судове засідання на 09.08.2021.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 1 373 787,02 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- судом першої інстанції не досліджений майновий стан позивача;

- повна оплата заборгованості та соціальна значимість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки;

- судом не враховано, що визначений договором № 6414/18-БО-13 від 03.10.2018 розмір пені 15,3% річних є нижчим однієї облікової ставки Національного банку України;

- судом порушені ст. ст. 236, 238 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 10.06.2021 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Подобєда І.М., Широбокової Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2021 зазначеною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21; об`єднано апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21 до спільного розгляду; розгляд апеляційних скарг призначений у судове засідання на 09.08.2021.

17.06.2021 від представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" адвоката Пясецького Дмитра Васильовича надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2021 була задоволена, судове засідання у справі, призначене на 09.08.2021 о 10:30 год. визначено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" адвоката Пясецького Дмитра Васильовича з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

18.06.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі", в якому воно просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення збитків без змін. Зазначило, що порядок відшкодування збитків, завданих суб`єктам ринку природного газу у правовідносинах між постачальниками та споживачами природного газу імперативно регулюються Розділом VI Правил постачання природного газу, застосування яких є обов`язковим до даного виду правовідносин; розрахунок збитків здійснюється за договором, а не за всіма договорами, як зазначає відповідач; предметом розгляду у справі є договірне відшкодування збитків; відповідачем не доведено скрутне матеріальне становище; при зменшенні пені на 99,9 % не буде дотримано балансу інтересів сторін.

25.06.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від Концерну "Міські теплові мережі" надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якому він просив розглянути апеляційну скаргу останнього з урахуванням вимог, викладених в апеляційній скарзі Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 по справі №908/21/21.

29.06.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від Концерну "Міські теплові мережі" надійшла відповідь на відзив Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якій він зазначив, що алокація фактичних обсягів спожитого природного газу здійснюється в цілому по споживачу, а не по укладеним договорам між постачальником природного газу та споживачем; погодження сторонами в договірному порядку визначення розміру збитків не звільняє позивача від обов`язку довести повний склад цивільного правопорушення; позивачем не надано доказів, що порушення відповідачем строків розрахунків за постачання газу призвело до виникнення збитків в сумі заявленої до стягнення пені саме з вини відповідача; стан розрахунків відповідача з позивачем залежить від стану розрахунків кінцевих споживачів з теплопостачальною організацією та від встановлених НКРЕКП нормативів перерахування коштів за категоріями споживачів; стягнення з відповідача пені в повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язань за договором №6414/18-БО-13 від 03.10.2018.

У зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_1 та відпусткою судді Подобєда І.М., відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, 09.08.2021 призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №908/21/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021, справу №908/21/21 передано колегії суддів у складі: Орєшкіна Е.В. (головуючий, доповідач), судді Чус О.В., Кощеєв І.М., якою справа прийнята до свого провадження ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.08.2021.

У судовому засіданні 09.08.2021 по справі оголошено перерву до 12.10.2021.

У судовому засіданні 12.10.2021 по справі оголошено перерву до 02.11.2021.

21.10.2021 від представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" адвоката Остапенка Валентина Миколайовича надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2021 була задоволена, судове засідання у справі, призначене на 02.11.2021 о 10:30 год. визначено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" адвоката Остапенка Валентина Миколайовича з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

У судовому засіданні 02.11.2021 представники сторін підтримали вимоги заявлених апеляційних скарг.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга Концерну "Міські теплові мережі" підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 03.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Концерном "Міські теплові мережі" (споживач) укладений договір постачання природного газу № 6414/18-БО-13, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживу у 2018 році природний газ, а споживач оплатити його на умовах договору.

До вказаного договору між сторонами були підписані додаткові угоди № 1 від 24.10.2018, № 2 від 27.10.2018, № 3 від 01.11.2018, № 4 від 29.11.2018, № 5 від 19.03.2019, № 6 від 20.03.2019, № 7 від 26.03.2019, № 8 від 24.04.2019, № 9 від 25.04.2019, № 10 від 24.05.2019, № 11 від 29.05.2019, № 12 від 21.06.2019, № 13 від 26.06.2019, № 14 від 30.07.2019, № 15 від 30.07.2019, № 16 від 27.08.2019, № 17 від 28.08.2019, № 18 від 12.09.2019, № 19 від 30.09.2019.

Згідно із п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 06.03.2019 Деякі питання акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства Національна Акціонерна компанія Нафтогаз України з публічного на приватне та перейменувати його в Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України. Вказана постанова набрала чинності 20.03.2019.

Відповідно до додаткової угоди № 7 від 26.03.2019 сторони узгодили по тексту договору слова Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" замінити словами Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Додатковою угодою № 4 від 29.11.2018 сторони дійшли згоди викласти розділи 1-12 цього договору в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1. 1.3. договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України.

Згідно п. 3.1., 3.2. договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови:

- підтвердження споживачу номінації в порядку, передбаченому Кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, в редакції яка діяла станом на 27.07.2018;

- включення споживача до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Умовами п. 3.8. 3.11. договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) визначено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2. цього договору. Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу. В акті приймання-передачі природного газу ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги з транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього Договору). Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом:

- завірену копію акту про надання послуг з розподілу природного газу за розрахунковий період, складеного між споживачем та оператором ГРМ;

- інформацію за підписом уповноваженої особи споживача стосовно:

1) фактично використаних у відповідному розрахунковому періоді обсягів природного газу (відповідно до пункту 3.8.1 цього договору), з розбивкою цих обсягів природного газу за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим договором). Цю розбивку споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку постачальника і приймається постачальником як підтвердження фактично використаних споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді;

2) обсягів природного газу, використаних виключно в періоді (періодах) розрахункового періоду, коли він був включений до реєстру споживачів постачальника (відповідно до п. 3.8.2 цього договору), з розбивкою цих обсягів природного газу, за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим договором). Цю розбивку споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку постачальника і приймається постачальником як підтвердження фактично використаних споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді;

- підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно із цим договором і з урахуванням пункту 3.8 цього договору, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу, постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта. Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Пунктом 5.1. договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Підпунктами 4, 6 п. 6.2. договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) передбачені обов`язки споживача, а саме:

- самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором і не допускати відхилення фактичних обсягів використання газу більше, ніж на 5% від замовлених без їх коригування шляхом підписання додаткової угоди;

- прийняти газ в кількості, зазначеній в п. 2.1. даного договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Додатковою угодою № 10 від 24.05.2019 до договору сторони дійшли згоди викласти пункт 3.1. розділу 3 договору в наступній редакції: Постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ власного видобутку та/або імпортований газ (за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) - у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 7.2. договору в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018 передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно п. 11 договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 24.05.2019) договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 вересня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу за період з жовтня 2018 по вересень 2019, а останній прийняв у власність природний газ, передбачений умовами договору на загальну суму 227 860 451,96 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами без зауважень та заперечень (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи - а.с. 73 84, том 1).

Відповідач зобов`язання з оплати прийнятого природного газу виконав у повному обсязі, що визнається сторонами, втім із порушенням строку, визначеного договором, що стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача пеню за загальний період з 27.11.2018 по 26.12.2019 в сумі 6 868 935,10 грн, 3% річних за загальний період з 27.11.2018 по 26.12.2019 в сумі 1 532 790,11 грн, інфляційні втрати за загальний період з грудня 2018 по листопад 2019 в сумі 1 215 567,11 грн, збитки за невідповідність замовленого обсягу природного газу фактично використаному у березні 2019 року та квітні 2019 року на загальну суму 410 941,83 грн.

Спеціальним законом, що регулює спірні відносини сторін на момент їх виникнення, є Закон України Про ринок природного газу № 329-VIII від 09.04.2015.

Частиною 1 ст. 12 Закону України Про ринок природного газу (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами) визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України Про ринок природного газу (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами) права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Частина 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачає, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За доводами позивача в період з 01.10.2018 по 31.10.2020 відповідач виконав обов`язок з оплати вартості поставленого в період з жовтня 2018 по вересень 2019 природного газу в повному обсязі, останній платіж був здійснений 27.12.2019.

Суд першої інстанції, враховуючи доведення прострочення відповідачем виконання зобов`язань по договору №6414/18-БО-13 від 03.10.2018 в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ та норми ст. 625 Цивільного кодексу України, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за загальний період з 27.11.2018 по 26.12.2019 в сумі 1 532 790,11 грн та інфляційних втрат за загальний період з грудня 2018 по листопад 2019 в сумі 1 215 567,11 грн задовольнив в повному обсязі.

В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не перевіряє його законність та обґрунтованість в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Приписами ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6. ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати вартості поставленого природного газу в сумі 6 868 935,10 грн за загальний період з 27.11.2018 по 26.12.2019 на підставі п. 7.2. договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018).

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 6 868 935,10 грн за заявлений період. Відповідачем правомірність нарахування пені та її розмір відповідно до п. 7.2. договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) в апеляційній скарзі не оспорюється.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем з посиланням на приписи ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України було заявлено клопотання про зменшення пені на 99,9%, яке викладене в тексті відзиву на позовну заяву від 28.01.2021 №455/20 (а.с. 40-47, том 5).

Подане відповідачем клопотання обґрунтовано тим, що він є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем не для власних потреб, а для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів; за результатами фінансово-господарської діяльності за 2018 рік Концерн "Міські теплові мережі" має збиток, за 2019 рік дефіцит коштів за 12 місяців 2019 року становить 469 691,6 тис. грн, за 2020 рік дефіцит коштів за 12 місяців 2020 року становить 625 921,4 тис. грн; заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 01.01.2021 року складає 1 411 611,77 тис. грн; прострочення відповідачем платежів за договором спричинено також невідповідністю діючого тарифу на теплову енергію (послуг з централізованого опалення, підігріву питної води) економічно обґрунтованому рівню витрат; прострочення платежу має незначний період, борг відсутній; позивачем не доведено понесення ним збитків та інших негативних наслідків внаслідок неналежного виконання відповідачем договору №6414/18-БО-13 від 03.10.2018.

Позивач у поданій до суду першої інстанції відповіді на відзив від 09.02.2021, зокрема, заперечив проти зменшення пені. Зазначив, що скрутне матеріальне становище відповідача та заборгованість кінцевих споживачів не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язання за договором; відповідачем не підтверджено скрутного матеріального становища, а подані копії звітів про фінансовий стан відповідача не містять підтверджень, що вони були подані до органу статистики та прийняті ним; станом на 01.01.2021 торгова дебіторська заборгованість перед позивачем з боку споживачів становила 60, 407 млрд грн, станом на 30.09.2020 розмір короткострокових зобов`язань складає 78, 419 млрд грн, довгострокових 89, 097 млрд грн, що свідчить про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Суд апеляційної інстанцій, дослідивши наведені в клопотанні доводи та надані на їх підтвердження докази, доходить висновку про те, що обґрунтування відповідачем щодо майнового стану дійсно мають місце (в частині відшкодування різниці у тарифах серед населення, організаціями, установами, що фінансуються з Державного та місцевого бюджетів, і які із Державного бюджету відповідачу не відшкодовані); відповідач створений для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні та змушений надавати послуги за вартістю, нижчою від її собівартості; сплата штрафних санкцій в повному обсязі, у даному випадку, зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а і інші інтереси щодо можливості забезпечувати централізоване теплопостачання установам бюджетної сфери та послуг з теплопостачання м. Запоріжжя.

З огляду на викладене, а також те, що борг по договору №6414/18-БО-13 від 03.10.2018 сплачений та прострочення є незначним, позивачем не доведено понесення внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем збитків, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення пені на 20%.

Щодо заперечень сторін стосовно розміру пені, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний господарський суд зазначає, що зменшення розміру пені на 99, 9% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 по справі №918/116/19), тому заперечення відповідача в цій частині судом відхиляються. Заперечення позивача, що судом першої інстанції не врахований його матеріальний стан та безпідставно зменшено пеню на 20% також не є вагомими з огляду на те, що як позивач, так і відповідач мають значну дебіторську заборгованість від споживачів, тому суд не надає перевагу майновому стану, а враховує баланс інтересів сторін. Крім того, судом першої інстанції були в повній мірі задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, тому зменшення пені на 20 % не призведе до негативного наслідку у фінансовому стані позивача.

За таких обставин доводи скаржників про неправильне застосування судом першої інстанцій статті 233 Господарського кодексу України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки, покладені в основу прийнятого у справі судового рішення в оскарженій частині.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача збитки в сумі 410 941,83 грн на підставі п. 3.13. та п. 5.7. договору.

Відповідно до п. 11.2 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп. 3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. 3 підп.2 п.6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється на електронну адресу споживача, зазначену в п. 12 цього договору та розміщується на офіційному сайті постачальника.

Додатковою угодою № 5 від 19.03.2019 сторони визначили, що пункти 2.3, 3.2.2., 3.4.2., 3.8.2., абз. 2) підп. 3.9.2 п. 3.9., 3.13., 5.7., абзац п`ятий підп. 5) п. 6.2, підп. 8) п. 6.2., підп. 4) п. 6.3., абзац третій підп. 2 п. 6.4. цього договору застосовуються сторонами з 01 березня 2019 року.

Відповідно до п. 3.13. договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2018) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7. цього договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином:

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vп замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункті 2.1. цього договору;

Ц ціна природного газу за цим договором;

К коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7. договору передбачено, що відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13. цього договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9. цього договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб. м) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1. цього договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії; у разі, якщо протягом зазначеного строку споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до підп. 8 п.6.2 договору споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 договору.

Відповідно до підп.4 п.6.3 договору постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов п. 2.1 договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5 % (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно до пункту 2.1. договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 20.03.2019) постачальник передає споживачу у березні 2019 замовлений обсяг природного газу в кількості 5100,0 тис. куб. м.

Відповідно до пункту 2.1. договору (в редакції додаткової угоди № 8 від 24.04.2019) постачальник передає споживачу у квітні 2019 замовлений обсяг природного газу в кількості 825,0 тис. куб. м.

Актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 сторони погодили обсяг фактично переданого природного газу у березні 2019, який складає 4746,984 тис. куб. м.

Актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 сторони погодили обсяг фактично переданого природного газу у квітні 2019, який складає 913,252 тис. куб. м.

Відтак, відповідач в березні 2019 фактично спожив природний газ в обсязі, меншому на 353,016 тис. куб. м. (6,92%), ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 договору.

Разом з тим, відповідач в квітні 2019 фактично спожив природний газ в обсязі, більшому на 88,252 тис. куб. м. (10,7%), ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 договору.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на адресу відповідача було направлено акт-претензію за вих. № 26-1283-19 від 16.05.2019, в якій позивач вимагав відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13. та 5.7. договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 950 933,18 грн за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 природного газу за договором згідно детального розрахунку.

У листі № 2440/1/20 від 19.06.2019 відповідач зазначив, що відхилення замовленого споживачем обсягу природного газу від фактичного обсягу споживання в розрахунковому періоді складає 19,865 куб. м., тобто не більше 5%, тому формула, визначена у пункті 1 розділу VI Правил, не підлягає застосуванню.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на адресу відповідача було направлено акт-претензію за вих. № 26-1996-19 від 11.06.2019, в якій позивач вимагав відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13. та 5.7. договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 330 177,65 грн за різницю між замовленим в квітні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019 природного газу за договором згідно детального розрахунку.

У листі № 2694/20 від 10.07.2019 відповідач зазначив, що відхилення замовленого споживачем обсягу природного газу від фактичного обсягу споживання в розрахунковому періоді складає 194,107 тис. куб. м., тобто не більше 5%, тому формула, визначена у пункті 1 розділу VI Правил, не підлягає застосуванню.

Дослідивши та перевіривши розрахунок збитків, здійснений позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку, що він виконаний у відповідності з умовами укладеного договору, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків у сумі 410 941,83 грн є правомірними.

Апеляційний господарський суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Згідно ст. ст. 2, 12 Закону України "Про ринок природного газу" правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про трубопровідний транспорт", "Про природні монополії", "Про нафту і газ", "Про енергозбереження", "Про угоди про розподіл продукції", "Про захист економічної конкуренції", "Про газ (метан) вугільних родовищ", "Про охорону навколишнього природного середовища", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України. Договір постачання повинен містити такі істотні умови, як порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

За змістом розділу VІ Правил №2496 відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: 1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період; 2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою …

У договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог: 1) форма акта-претензії є довільною; 2) при порушенні, зазначеному в підпункті 3 пункту 1 цього розділу, акт-претензія складається представниками постачальника після пред`явлення ними відповідних посвідчень у присутності уповноваженого представника споживача (власника або наймача) і скріплюється їхніми підписами. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це зазначається в акті-претензії. Акт-претензія щодо відмови споживача у доступі до території об`єкта споживача вважається дійсним, якщо його підписали представник постачальника та одна незаінтересована особа за умови посвідчення їх осіб або три представники постачальника. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках цього акта, і другий його примірник надсилається споживачеві реєстрованим поштовим відправленням.

Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Як слідує із постанов Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 904/6992/20 та від 26.10.2021 у справі №904/6985/20 судом викладено висновок щодо відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику природного газу із урахуванням приписів розділу VI Правил. Зокрема, Верховний Суд акцентував увагу, що право на стягнення збитків із споживача (передбачене пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил) не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, а пункт 3.13 договору та підпункт 2 пункту 1 розділу VI Правил хоча й передбачають можливість відшкодування збитків споживачем, проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків.

Отже, право постачальника вимагати на підставі Правил та договору від споживача відшкодування збитків за недовикористання останнім замовленого об`єму природного газу не звільняє позивача від тягару доказування понесених збитків. Водночас, як правильно зазначено відповідачем в апеляційній скарзі, позивачем не надано доказів на підтвердження реальності понесення останнім збитків та не доведено втрат, спричинених відхиленням відповідачем від обумовлених обсягів спожитого природного газу, тому апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача збитків у сумі 410 941,83 грн через відсутній склад цивільного правопорушення.

В цій частині рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права внаслідок неповного з`ясування обставин справи та встановлення складових цивільного правопорушення, тому в частині стягнення з відповідача збитків у сумі 410 941,83 грн у задоволенні позову слід відмовити, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" покладаються на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги Концерну "Міські теплові мережі" покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 277, 282-284, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21 скасувати в частині стягнення з Концерну "Міські теплові мережі" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" збитків у сумі 410 941, 83 грн, прийнявши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з цим змінити рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21 в частині стягнення з Концерну "Міські теплові мережі" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви, стягнувши з Концерну "Міські теплові мережі" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви в сумі 144 259,40 грн.

В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21 покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, буд. 137, ідентифікаційний код 32121458) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі №908/21/21 в сумі 9254,54 грн.

Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, визначених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 05.11.2021.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус