РІШЕННЯ

03 листопада 2021 року м. ТернопільСправа № 921/507/21

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Качунь І.Є.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІГ-АНТ"

до відповідача Фізичної особи - підприємця Гловака Івана Степановича

про стягнення заборгованості у розмірі 500 000 грн, інфляційних втрат в сумі 58 900 грн та 27000 трьох процентів річних

за участі представника позивача: Стандрет О.С. - довіреність.

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІГ-АНТ" до Фізичної особи - підприємця Гловака Івана Степановича про стягнення 585 900 грн.

Ухвалою від 06 серпня 2021 року судом відкрито провадження у справі та прийнято рішення здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом взятих на себе згідно умов договору б/н від 26.09.2019 зобов`язань, що зумовило виникнення заборгованості, а також нарахування інфляційних втрат та 3% річних, сума яких заявлена до стягнення у судовому порядку.

Відповідач не забезпечив прибуття свого повноважного представника у судове засідання, відзиву на позов не подав, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, у встановленому процесуальним законодавством порядку.

Однак приватний підприємець у засідання 03.11.2021 повторно не з`явився. Натомість 03.11.2021 від нього на електронну адресу суду надійшло клопотання б/н від 02.11.2021 (вх. №8908) про відкладення розгляду справи в зв`язку з виявленням у відповідача симптомів коронавірусної інфекції (COVID-19). Разом з тим, доказів, які б засвідчували наведені обставини, ФОП Гловак І.С. суду не надав. До того ж, посилаючись на наявні у нього процесуальні права надавати суду пояснення, доводи, міркування та заперечення під час судового розгляду, незважаючи на тривалий період цього судового процесу, жодного разу наведеними правомочностями відповідач не скористався.

З наведеного в сукупності, враховуючи, що явка ФОП Гловака І.С. у судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи відмовляє та вирішує дану справу за наявними у ній матеріалами.

Розгляд спору здійснювався із технічною фіксацією судового процесу в порядку ст. 222 ГПК України.

Розглянувши наявні письмові докази, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 26 вересня 2019 року між ТОВ "ГІГ-АНТ" (Сторона 1) та фізичною особою-підприємцем Гловаком І.С. (Сторона 2) було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги (надалі - Договір), відповідно до умов якого Сторона 1 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надає Стороні 2 поворотну фінансову допомогу - власні грошові кошти в розмірі визначеному у п.2.1 цього Договору, а останній зобов`язується прийняти їх і повернути вказані грошові кошти Стороні 1 у визначений цим Договором строк.

Відповідно до п. 2.1 Договору, сума поворотної фінансової допомоги становить 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

У 3-ому розділі спірного правочину його контрагенти визначили, що грошові кошти вказані у п.2.1 Договору, передаються Стороні 2 відразу після підписання Договору, шляхом їх внесення Стороною 1 на рахунок Сторони 2, вказаний в даному Договорі. Сторона 2 зобов`язана повернути грошові кошти в розмірі, визначеному у п. 2.1 Договору, до 15.10.2019 року на розрахунковий рахунок Сторони 1. Сума поворотної фінансової допомоги може бути повернена достроково повністю або частинами (п.3.3 Договору).

На виконання досягнутих домовленостей, позивач 26 вересня 2019 року перерахував на банківський рахунок відповідача суму поворотної фінансової допомоги у розмірі 500 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1679 від 26 вересня 2019 року.

З метою досудового врегулювання спору Товариством надсилалась приватному підприємцю вимога №79 від 03.06.2021 про сплату на протязі 7 днів з моменту її отримання боргу в розмірі 500 000,00 грн., яка залишена останнім без відповіді.

Наведене слугувало підставою для звернення позивача до суду за захистом власних прав, які товариство вважає порушеними.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних міркувань.

У відповідності до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором позики.

Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, з огляду на умови п.3.3. Договору, суд констатує, що термін повернення фінансової допомоги Стороною 2 закінчився 15.10.2019 року. Як наслідок, відповідач був зобов`язаний повернути визначену суму коштів своєму контрагенту, а саме 500 000 грн.

Всупереч цьому, приватним підприємцем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували часткову або повну сплату цієї суми Товариству на час судового розгляду даного спору.

При таких обставинах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із поданими позивачем розрахунками, за неналежне виконання умов договору відповідачу за період з листопада 2019 року по червень 2021 року нараховані інфляційні збитки в сумі 58 900,00грн та за період з 16.10.2019 по 03.08.2021 - 3% річних в розмірі 27 000,00 грн.

Проаналізувавши наведений позивачем розрахунок позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи дату виникнення боргу, період його існування та розмір, провівши відповідний перерахунок, суд вважає правомірно заявленими інфляційні втрати у розмірі 58 321,92 грн та 3% річних у розмірі 27 000,00 грн. В решті позову в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Факт порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення фінансової допомоги належним чином доведений та документально підтверджений. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Як наслідок, судові витрати , в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст. ст. 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гловака Івана Степановича ( АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІГ-АНТ" (вул. Текстильна, 24а, м. Тернопіль, 46010, ) 500 000 (п`ятсот тисяч) грн 00 коп. основної заборгованості, 58 321 (п`ятдесят вісім тисяч триста двадцять одну) грн 92 коп. інфляційних втрат, 27 000 (двадцять сім тисяч) грн 00 коп. 3% річних, 8 779 (вісім тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн 83 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 09.11.2021.

Суддя О.В. Руденко