ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3138/19

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Ловга В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Одеського обласного центру зайнятості до Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення 48 248,34 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Одеський обласний центр зайнятості (далі по тексту Центр зайнятості) звернувся до господарського суду із позовною заявою до Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області (далі по тексту Адміністрація) про стягнення заборгованості з виплаченої суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, якого поновлено на роботі за рішенням суду, у розмірі 48 248,34 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом відмови відповідача відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг, наданих безробітному, якого було поновлено на роботі за рішенням суду, право на стягнення яких закріплено приписами Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 1533-III від 02.03.2000р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Центром зайнятості було наголошено, що ОСОБА_1 перебула на обліку як безробітна протягом періоду з 17.11.2017р. по 31.05.2018р., а також протягом періоду з 07.12.2018р. по 26.02.2019р. За період перебування на обліку вказаній фізичній особі на підставі ст. 7 Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття було виплачено допомогу у загальному розмірі 48 248,34 грн. Посилаючись на поновлення за рішенням суду ОСОБА_1 на займаній посаді, позивач просив відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг, наданих безробітному згідно вимог Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 1533-III від 02.03.2000р.

Ухвалою суду від 24.10.2019р. дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.12.2019р. провадження у даній справі було зупинено до перегляду Верховним Судом у касаційному порядку справи №508/1190/17 за позовом ОСОБА_1 до голови Адміністрації Висоцької Лариси Адольфівни, Адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання незаконним звільнення та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 06.09.2021р. провадження у даній справі було поновлено із призначенням підготовчого засідання.

Адміністрація жодного разу в судові засідання по даній справі не з`явилась, про причини неявки суд не повідомляла. При цьому, суд зазначає, що після поновлення провадження по даній справі згідно ухвали від 06.09.2021р. відповідач був повідомлений судом про розгляд даної справи шляхом надсилання ухвал на його адресу місцезнаходження, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 . Проте, ухвали суду, якими відповідач був повідомлений про розгляд судом даного спору, були повернуті до суду у зв`язку із відсутністю адресата.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, господарський суд доходить висновку про належне повідомлення Адміністрації про розгляд господарським судом даної справи. Оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про Центр зайнятості, затвердженого наказом Державної служби зайнятості (Центральним апаратом) №146 від 09.10.2017р., Одеський обласний центр зайнятості є неприбутковою державною установою, підпорядкованою та підзвітною Державній службі зайнятості (Центральному апарату).

Наказом Центру зайнятості №177 від 18.10.2016р. «Про організацію базових центрів зайнятості Одеської області» було вирішено реорганізувати шляхом приєднання до Одеського обласного центру зайнятості, зокрема, Миколаївський районний центр зайнятості правонаступником прав та обов`язків якого були визначено Одеський обласний центр зайнятості.

10.11.2017р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) була звільнена з посади начальника управління соціального захисту населення Адміністрації на підставі розпорядження голови Адміністрації від 10.11.2017р. №118/К-2017, що, в тому числі, підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_1 .

Відповідно до даних персональної картки №00002 від 17.11.2017р. ОСОБА_1 була 10.11.2017р. звільнена Адміністрацією з посади начальника управління соціального захисту населення Адміністрації на підставі ст. 38 КЗпПУ.

17.11.2017р. ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського районного центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного. Крім того, ОСОБА_1 було подано до центру зайнятості заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

17.11.2017р. Центром зайнятості було прийнято наказ №НТ17117 про надання ОСОБА_1 статусу безробітної.

24.11.2017р. Центром зайнятості було прийнято наказ №НТ171124 про призначення ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, виплату якої розпочато з 24.11.2017р.

З трудової книжки ОСОБА_1 також вбачається, що за період з 24.11.2017р. по 31.05.2018р. Миколаївський районний центр зайнятості здійснював виплату допомоги по безробіттю.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2018р. по справі №508/1190/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до голови Адміністрації, Адміністрації, за участю третьої особи ОСОБА_2 , про визнання незаконним звільнення та зобов`язання вчинити певні дії, було частково задоволено та визнано протиправним та скасовано розпорядження адміністрації № 118/К-2017 від 10.11.2017 року Про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціального захисту населення Адміністрації з 10 листопада 2017 року.

Наказом Центру зайнятості №НТ180605 від 05.06.2018р. було вирішено припинити ОСОБА_1 виплату по безробіттю у зв`язку з початком зайнятості останньої.

07.12.2018р. ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського районного центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного. Крім того, ОСОБА_1 було подано до центру зайнятості заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

Відповідно до даних персональної картки №00001 від 07.12.2018р. ОСОБА_1 була 30.11.2018р. звільнена з посади соціального аудитора у зв`язку із скасуванням державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи.

Наказом Центру зайнятості №НТ181207 від 07.12.2018р. ОСОБА_1 було надано статус безробітної, наказом №НТ181214 ОСОБА_1 було призначено допомогу по безробіттю з 14.12.2018р.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019р. по справі №508/1190/17 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2018р. було змінено шляхом доповнення резолютивної частини рішення двома абзацами про стягнення з Адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 106 513,40 грн., рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 6212,78 грн. допущено до негайного виконання.

Наказом Центру зайнятості №НТ190304 від 04.03.2019р. було вирішено припинити ОСОБА_1 виплату по безробіттю у зв`язку з поновленням останньої на посаді за рішенням суду.

Наказом Центру зайнятості „Про створення філій Одеського обласного центру зайнятості №241 від 06.07.2018р. було вирішено утворити, зокрема, Миколаївську районну філію Одеського обласного центру зайнятості та затверджено Положення про останню.

27.02.2019р. Адміністрацією на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2018р. та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019р. по справі №508/1190/17 було прийнято розпорядження №4/К-2019 про поновлення на посаді ОСОБА_1

12.03.2019р. Миколаївською районною філією Одеського обласного центру зайнятості було прийнято наказ №НТ190312 від 12.03.2019р. про повернення за рахунок роботодавця коштів, виплачених ОСОБА_1 , у зв`язку з її поновленням на займаній посаді за рішенням суду.

Як вбачається з актів про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 12.03.2019р. за період з 17.11.2017р. по 31.05.2018р. ОСОБА_1 була виплачена допомога по безробіттю у розмірі 43 762,26 грн., за період з 07.12.2018р. по 27.02.2019р. ОСОБА_1 була виплачена допомога по безробіттю у розмірі 3708,49 грн.

13.03.2019р. Центр зайнятості звернувся до Адміністрації із претензією №128/01-25/19, відповідно до якої позивач, посилаючись на приписи Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 1533-III від 02.03.2000р., просив відшкодувати виплачену суму забезпечення та вартості наданих соціальних послуг ОСОБА_1 , яку було поновлено на роботі за рішенням суду, у розмірі 48 248,34 грн.

Постановою Верхового Суду від 03.08.2021р. касаційну скаргу голови Адміністрації у справі № 508/1190/17 було задоволено, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2018р. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019р. скасовано, ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом заявлених Центром зайнятості позовних вимог у межах даної справи є вимоги до Адміністрації про стягнення заборгованості у розмірі 48 248,34 грн., яка є сумою виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. ст. 1, 43 Закону України "Про зайнятість населення" № 5067-VI від 05.07.2012р. (з наступними змінами та доповненнями) безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно зі ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття встановлено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 22 Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття видом забезпечення є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Таким чином, наведеними положеннями чинного законодавства передбачено, що особа, яка втратила роботу з незалежних від неї обставин та зареєструвалась у встановленому порядку, набуває право на матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю. Як зазначалось вище по тексту рішення, ОСОБА_1 після звільнення її відповідачем із займаної посади звернулась до Центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення" реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Підсумовуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, господарський суд доходить висновку, що Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Центру зайнятості стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2018р., зміненим постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019р., ОСОБА_1 була поновлена на посаді начальника управління соціального захисту населення Адміністрації з 10 листопада 2017 року.

Проте, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2018р. та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019р. були скасовані постановою Верхового Суду від 03.08.2021р. із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

З викладених обставини господарський суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого Центром зайнятості позову у зв`язку із скасуванням рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді, що свідчить про відсутність передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Законом України "Про зайнятість населення" підстав для присудження до стягнення із Адміністрації суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг у загальному розмірі 48 248,34 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених Одеським обласним центром зайнятості до Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області позовних вимог про стягнення заборгованості з виплаченої суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, якого поновлено на роботі за рішенням суду, у розмірі 48 248,34 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 09 листопада 2020 р.

Суддя С.П. Желєзна