ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2588/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В. А.

розглянувши справу №916/2588/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" (66300, Одеська область, м. Подільськ, вул. Соборна, б. 216-А, )

до відповідача Фізичної особи - підприємця Пащенко Тетяни Олександрівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

про стягнення 81 693 грн.

Представники сторін:

від позивача - Славова О.А., ордер № 1041499, дата видачі : 08.07.21;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Фізичної особи - підприємця Пащенко Тетяни Олександрівни про стягнення 81 693 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним здійсненням відповідачем зобов`язань за договором поставки №23669 від 07.11.2018р.

Ухвалою від 30.08.2021р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" було залишено без руху.

03.09.2021р. до господарського суду надійшла заява (вх. №23165/21) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.09.2021р. провадження по справі №916/2588/21 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення від 10.09.2021р. (вх. ГСОО №23541/20 від 17.09.2021р.). Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

20.09.2021р. за вх. №24807/21 до суду від відповідача надійшла заява, згідно якої відповідач просить суд відкласти розгляд справи та зазначає про невірність суми заявленої позивачем до стягнення.

Разом з тим, 27.09.2021р. за вх. №25456/21 до суду від відповідача надійшла заява, згідно якої відповідач просить суд розгляд справи здійснювати за його відсутністю та зазначає що з рішенням суду буде згодний та зобов`язується його виконувати.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

25.09.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" (постачальник) та Фізичною особою- підприємцем Пащенко Тетяною Олександрівною (покупець) укладено договір поставки №23669, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених даним договором, поставити та передати у власність покупця кондитерські вироби та інше (товар), а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити його на умовах, визначених у договорі.

Кількість, асортимент, ціна товару визначається у видаткових накладних (специфікаціях), які є невід`ємною частиною договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1. договору, ціна на товар вказується у видаткових накладних і являється узгодженою сторонами за умови присутності печаток обох сторін договору. В цьому випадку видаткові накладні виконують функції специфікації. Якщо покупець являється фізичною особою, або підприємцем, що не має печатки - накладні посвідчуються їх підписом, або підписом уповноваженої особи з відміткою: "Працюю без печатки".

Відповідно до п.2.4. Договору оплата товару здійснюється в день поставки товару.

Відповідно до п. 6.2 договору, у разі невиконання/неналежного виконання п.2.4 договору постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент порушення зобов`язання за кожен день прострочення. Штрафні санкції застосовуються до покупця до повного погашення ним заборгованості. Також постачальник має право не здійснювати подальшу поставку товару за цим договором. За необґрунтовану відмову або ухилення від оплати продукції, за несвоєчасну оплату товару або в односторонньому порядку змінити умови оплати товару, зазначені у п.2.4 цього договору.

Згідно п.6.3 договору, за необґрунтовану відмову або ухилення від оплати продукції, за несвоєчасну оплату товару покупець виплачує постачальникові за вимогою останнього неустойку у вигляді штрафу:

- у розмірі 10% від суми неоплаченого товару за прострочення оплати понад 10 календарних днів;

- у розмірі 20% від суми неоплаченого товару за прострочення оплати понад 20 календарних днів;

- у розмірі 30% від суми неоплаченого товару за прострочення оплати понад 30 календарних днів.

Відповідно до п.9.1 договору, цей договір вважається укладеним з моменту підписання, скріплення печатками його сторонами і діє доти, доки сторони не приймуть рішення про його припинення. Припинення дії договору не звільняє жодну із сторін від відповідальності за його порушення або невиконання, що мало місце під час дії договору.

Позивач вказує, що на виконання договору поставки №23669 поставив відповідачу товар на загальну суму 65 357,90грн., що підтверджується видатковими накладними №RDL00023202 від 24.02.2021р., №RDL00033158 від 17.03.2021р., №RDL000279 від 17.03.2021р.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково в сумі 7 000грн., внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 58 357,90грн.

22.06.2021р. за вх. №100/21 позивачем було направлено відповідачу претензію з вимого сплатити наявну заборгованість, яка була залишена останнім без відповіді та задоволення.

Також, позивачем в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором поставник, відповідно до положень п.6.2, п.6.3 договору та ст. 625 ГПК України було нараховано відповідачу пеню в сумі 3 061,67грн., штраф в розмірі 19 607,37грн. та 3% річних в сумі 666,75грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №23669 від 25.09.2018р. стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" (постачальник) та Фізичною особою- підприємцем Пащенко Тетяною Олександрівною (покупець) укладено договір поставки №23669, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених даним договором, поставити та передати у власність покупця кондитерські вироби та інше (товар), а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити його на умовах, визначених у договорі.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.2.4. Договору оплата товару здійснюється в день поставки товару.

Судом встановлено, що позивачем зобов`язання за договором №23669 від 25.09.2018р. щодо поставки товару були виконані належним чином, в період з 24.05.202021р. по 17.03.2021р. поставив відповідачу товар на суму 65 357,90грн., що підтверджується видатковими накладними №RDL00023202 від 24.02.2021р., №RDL00033158 від 17.03.2021р., №RDL000279 від 17.03.2021р., копії яких містяться в матеріалах справи.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. (ч. 1, ст. 692 Цивільного Кодексу України)

В той же час, судом встановлено що відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару здійснив частково в сумі 7 000грн., внаслідок чого у останнього утворилась заборгованості в сумі 58 357,90грн. При цьому, відповідачем встановлені судом обставини належним чином не спростовано.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми отриманого та неоплаченого товару в сумі 58 357,90грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У п. 6.2. договору встановлено, що у разі невиконання /неналежного виконання п.2.4. Договору Постачальник має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої на момент порушення зобов`язання за кожен день прострочення. Штрафні санації застосовуються до Покупця до повного погашення ним заборгованості.

Перевіривши розрахунок пені, який здійснений позивачем та згідно з яким розмір нарахованої відповідачу пені становить 3 061,67 грн., господарським судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Щодо стягнення штрафу в сумі 19 607,37грн., суд зазначає наступне.

У п. 6.3. договору встановлено, що за необґрунтовану відмову або ухилення від оплати продукції, за несвоєчасну оплату Товару Покупець виплачує Постачальникові за вимогою останнього неустойку у вигляді штрафу: - у розмірі 10% від суми неоплаченого Товару за прострочення оплати понад 10 календарних днів; - у розмірі 20% від суми неоплаченого Товару за прострочення оплати понад 20 календарних днів; - у розмірі 30% від суми неоплаченого Товару за прострочення оплати понад 30 календарних днів.

Судом встановлено, що сума штрафу за прострочення оплати за товар понад 30 календарних днів складає 19 607,37 грн. (65 357,90 Х 30 % = 19 607,37).

Ч.2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Перевіривши розрахунок 3% річних, згідно з яким розмір 3% річних становить 666,75грн., господарським судом встановлено його помилковість в частині періоду нарахування, тому судом, враховуючи приписи законодавства, за допомогою системи „Ліга-Закон", зроблено власний розрахунок 3% річних, згідно з якого сума 3% річних яка підлягає стягненню в межах даного позову, складає 666,38грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, а також виходячи з того, що відповідач не надав до суду жодних заперечень щодо позовних вимог, а тим більш доказів, які спростовують позовні вимоги, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність, позовних вимог, проте враховуючи перерахунок 3% річних їх часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат, господарський суд виходить з наступного.

Згідно з орієнтовним розрахунком судових витрат, який наведений ТОВ "Рошен Де Люкс" у позовній заяві, судові витрати останнього складаються із:

- судового збору в розмірі 2 270грн., який сплачено за подання до суду позовної заяви, згідно платіжного доручення № 12654 від 08.07.2021р.;

- витрат на правову допомогу у розмірі 4 100 грн.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч.ч. 2, 3, 4 ст.126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В підтвердження розміру понесених судових витрат позивачем до суду надані:

1) договір про надання правової допомоги №01/06/20 від 01.06.2020р., який укладений між ТОВ "Рошен Де Люкс" (Клієнт) і адвокатом Славовою О.А. (Адвокатське бюро), та згідно з яким Клієнт доручає, Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених в даному Договорі.

Відповідно до пунктів 1.1, 4.1 Договору від 01.06.2020 клієнт доручає, адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених в даному договорі, а клієнт зобов`язався оплатити її. За надання правової допомоги (послуг) клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар, розмір якого розраховується відповідно до фактично наданих послуг за тарифами, вказаними в Додатку № 1 до Договору, підставою для сплати гонорару є наданий адвокатським бюро рахунок.

2) ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ОД №1041499 від 08.07.2021р., виданий ТОВ "Рошен Де Люкс" адвокату Славовій О.А.

3) Акт здачі-приймання наданих послуг від 08.07.2021р., який складений Клієнтом та Адвокатським бюро, та згідно з яким Виконавцем надано правову допомогу (послуги) в період з 01.07.2021р. по 08.07.2021р., в т.ч. консультація, підготовка та подача позовної заяви до Господарського суду Одеської області про стягнення заборгованості з ФОП Пащенко Т.О..

4) рахунок-фактура № 12 від 08.07.2021р., який складений Виконавцем на оплату наданих послуг згідно договору № 01/06/20 від 01.06.2020р. в сумі 4 100 грн., а саме консультація, підготовка та подача позовної заяви з додатками до господарського суду Одеської області про стягнення заборгованості з Фізичної особи-підприємця Пащенко Т.О.

5) платіжне доручення № 12653 від 08.07.2021р., яке свідчить про оплату позивачем виставленого 08.07.2021р. рахунку № 12.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, господарський суд дійшов висновку про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу саме у заявленому позивачем розмірі 4 100 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" (66300, Одеська область, м. Подільськ, вул. Соборна, б. 216-А, ) до Фізичної особи - підприємця Пащенко Тетяни Олександрівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Пащенко Тетяни Олександрівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" (66300, Одеська область, м. Подільськ, вул. Соборна, б. 216-А, ) основний борг в сумі 58 357 (п`ятдесят вісім тисяч триста п`ятдесят сім)грн. 90коп., пеню в сумі 3 061 (три тисячі шістдесят одна)грн. 67коп, 3% річних в сумі 666 (шістсот шістдесят шість)грн. 38 коп., неустойку в сумі 19 607 (дев`ятнадцять тисяч шістсот сім)грн. 37коп., судовий збір в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят)грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4 100 (чотири тисячі сто)грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 листопада 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна