ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" жовтня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2230/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Тодорашко А.В. (в порядку самопредставництва);

від відповідача: Балоусова К.Г. (в порядку самопредставництва);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, );

до відповідача: Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, );

про 2 786 879, 09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 28.07.2021 року позивач Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі «Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України» звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2315/21) до відповідача Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», в якій просить суд стягнути з відповідача 2 365 522,19 грн. основної заборгованості, 221 442,03 грн інфляційних втрат, 143 184,19 грн. - пені та 56 730,68 грн. 3% річних, а також судовий збір у розмірі 41 803,19 грн.

В обґрунтуванням поданого позову, позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача умов договору про відшкодування витрат з використання електричної енергії №67-Пп-ЧФ-20 від 23.09.2020 року, а саме в частині повного та своєчасного повернення заборгованості за рахунками №Пр/10684 від 31.08.2020 року та №Пр/12340 від 30.09.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.08.2021 року було відкрито провадження у справі №916/2230/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.08.2021 р. о 16:45.

У судовому засіданні 18.08.2021 року суд оголосив ухвалу в протокольній формі, в порядку п.3 ч.2 ст.183 Господарського процесуального кодексу України, про відкладення підготовчого засідання на 13.09.2021 року о 11:00.

У судовому засіданні 13.09.2021 року суд оголосив ухвалу в протокольній формі про відкладення підготовчого засідання на 27.09.2021 року о 12:00.

У судовому засіданні 27.09.2021 року суд оголосив ухвалу у протокольній формі про продовження строку підготовчого провадження на 5 днів та протокольну ухвалу, в порядку п.3 ч.2 ст.185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження у справі № 916/2230/21 та призначення справи до розгляду по суті в засіданні суду на 06.10.2021 року о 12:00.

У судовому засіданні 06.10.2021 року суддя протокольною ухвалою оголосив перерву для розгляду справи по суті в судовому засіданні до 25.10.2021р о 12:00.

25.10.2021 року судом отримано від ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» клопотання про зменшення розміру пені (вх. ГСОО №28313/21), в якому відповідач просить суд зменшити розмір заявленої позивачем пені до 1000,00 грн.

25.10.2021 року у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача наголосив на поданому клопотанні про зменшення розміру пені, щодо заявленого позову відповідач не висловив своєї позиції.

Між тим, суд звертає увагу, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням чого, на підставі ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 25.10.2021 року суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив, що повне рішення буде складено 03.11.2021 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторін, суд встановив:

23.09.2020 року між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі особі «Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Виконавець) та Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (Замовник) укладено договір про відшкодування витрат з використання електричної енергії №67-Пп-ЧФ-20 відповідно до п.1.1 якого, предметом договору являються послуги з відшкодування витрат з використання електричної енергії (код ДК 021:2015 - 09310000 - 5 «Електрична енергія»).

Згідно п.п.2.1-2.2 Договору, виконавець зобов`язується забезпечити постачання електричної енергії, а Замовник відшкодувати витрати за поставлену електричну енергію відповідно до умов Договору. Виконавець зобов`язується своєчасно виставляти Замовникові рахунки на оплату та оформлення документів, відповідно до умов розділу 7 цього Договору.

Відповідно п.2.4 Договору, виконавець зобов`язаний щомісячно з 25 по останній день розрахункового періоду проводити зняття показників приладів обліку та розрахунок використаних потужностей, при цьому уповноваженими представниками Замовника та Виконавця складається відповідний Акт розподілення електричної енергії, яким визначаються доля участі в сумарному об`ємі спожитої електричної енергії, на підставі якого Виконавцем формується рахунок та Акт наданих послуг.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.4 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний здійснювати відшкодування витрат за поставлену електричну енергію технологічними електричними мережами Виконавця за Додатком №1 «Порядок формування вартості відшкодування витрат з використання електричної енергії Замовником» та не пізніше 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, укласти з Виконавцем двосторонній Акт розподілення електричної енергії.

Положеннями п.3.3 Договору встановлено, що у разі ненадання Замовником показників приладів обліку та розрахунку використаних потужностей без мотивованої відмови, не пізніше 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, розрахунок відшкодування за поставлену електричну енергію здійснюється Виконавцем за показниками фактично поставленої електричної енергії за середньодобовим обсягом підключення за попередній розрахунковий період, про що Виконавцем складається відповідний односторонній Акт. В такому випадку відповідний односторонній Акт вважається прийнятим Замовником, а обсяг відшкодування витрат погодженим.

За п.4.1, 5.1 Договору, Виконавець має право на отримання від Замовника відшкодування витрат щодо використання ним електричної енергії від технологічних електричних мереж Виконавця за Додатком №1 «Порядок формування величини вартості відшкодування витрат з використання електричної енергії Замовником». Замовник має право не компенсувати витрати Виконавцю за не отриману електричну енергію.

Як встановлено розділом 6 Договору, загальна сума даного Договору становить орієнтовано 4 998 284,03 грн. (чотири мільйона дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч двісті вісімдесят чотири грн. 03 коп.), у тому числі ПДВ 20% 833 047,34грн. (вісімсот тридцять три тисячі сорок сім грн. 34 коп.). Сума компенсації Замовником витрат за поставлену Виконавцем електричну енергію, визначається за тарифами Виконавця: - у серпні місяці 2020 року на рівні 2,14805 грн. без ПДВ; - у вересні місяці 2020 року на рівні 1,5 грн. без ПДВ. Фактична ціна даного Договору визначається відповідно до обсягів спожитої електричної енергії згідно із Додатком №1 «Порядок формування вартості відшкодування витрат з використання електричної енергії Замовником» до даного Договору.

Відповідно до п.п.7.1-7.3 Договору, розрахунковим періодом для обчислення вартості відшкодування витрат з використання електричної енергії приймається один місяць з 1 по 30(31) число. Розрахунки по відшкодуванню Виконавцю розміру величини вартості відшкодування витрат з використання електричної енергії Замовником, здійснюються виключно грошовими коштами на поточний рахунок Виконавця, відповідно за Додатком №1 «Порядок формування вартості відшкодування витрат з використання електричної енергії Замовником». Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Виконавця.

Згідно п.п.7.4-7.5 Договору, оплата вартості відшкодування витрат з використання електричної енергії здійснюється за фактом їх надання, на протязі 15 календарних днів з дати підписання Акту наданих послуг. Прийом-передача Акту наданих послуг для підпису та оформлення здійснюється Сторонами шляхом передачі його уповноваженим представникам під особистий підпис. Замовник зобов`язаний: - не пізніше п`ятого дня після отримання екземплярів Акту наданих послуг повернути Виконавцю підписаний та засвідчений власною печаткою екземпляр Виконавця. У разі невиконання Замовником зазначеного зобов`язання, Акт наданих послуг вважається прийнятим ним без зауважень і має силу документу, підписаного Замовником. При цьому, у разі неотримання Замовником з його вини Акту наданих послуг, належний йому екземпляр надсилається Виконавцем на поштову адресу Замовника рекомендованим листом з повідомленням про вручення та описом вмісту поштового відправлення.

Пунктами 8.1-8.3 Договору встановлено, що у випадку порушення зобов`язань, що виникають з цього Договору, винна Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним законодавством України. В разі порушення Замовником терміну оплати наданих послуг, він сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє Замовника, від виконання своїх зобов`язань за цим Договором.

Як передбачено розділом 11 Договору, даний Договір набуває чинності з дня його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін, при цьому Сторони домовились, що даний Договір регламентує взаємовідносини між Сторонами, що виникли з 01.08.2020 року згідно ст. 631 ЦК України, і діє до 30.09.2020 року. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору. Дія Договору може бути припинена достроково в будь-який час за взаємною згодою Сторін з оформленням письмової угоди. У цьому разі дострокове припинення дії Договору оформлюється шляхом складання письмової угоди, в якій визначаються майнові вимоги Сторін (якщо такі мали місце) та розрахунки за ними. Договір може бути розірваний будь-якою Стороною в односторонньому порядку у разі невиконання або неналежного виконання іншою Стороною своїх зобов`язань за Договором з повідомленням іншої Сторони, яке має бути отримано нею не менше ніж за 15 календарних днів до дня розірвання Договору.

Додатком 1 до договору про відшкодування витрат з використання електричної енергії №67-Пп-ЧФ-20 сторонами погоджено порядок формування вартості відшкодування витрат з використання електричної енергії Замовником.

Відповідно до п.1 Додатку, сума компенсації Замовником витрат за поставлену Виконавцем електричну енергію, визначається за тарифами Виконавця: у серпні місяці 2020 року на рівні 2,14805 грн. без ПДВ; у вересні місяці 2020 року на рівні 1,5 грн. без ПДВ.

Пунктом 3 Додатку встановлено, що обсяг поставленої електричної енергії за розрахунковий період, визначається відповідно до наданого Замовником «Акту розподілення електричної енергії». Якщо Виконавець не отримав у зазначений термін обумовлений цим Договором «Акт розподілення електричної енергії», визначення обсягу поставленої електричної енергії здійснюється за середньодобовим обсягом підключення за попередній розрахунковий період. Відновлення розрахунків за фактичне підключення здійснюється після спільного складання акту, у якому фіксуються показники підключень до технологічних електричних мереж Виконавця.

На виконання умов договору, позивачем надано відповідачу у січні-грудні 2021 року послуги з відшкодування витрат з використання електричної енергії на загальну суму 2 365 522,19 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами наданих послуг №Пр/10684 від 31.08.2020 року на суму 1 422 816,77 грн. та №Пр/12340 від 30.09.2020 року на суму 942 705,42 грн.

Крім того, в матеріалах справи також наявні рахунки №Пр/10684 від 31.08.2020 року на суму 1 422 816,77 грн. та №Пр/12340 від 30.09.2020 року на суму 942 705,42 грн.

Відповідачем підписання актів наданих послуг не заперечується, отримання рахунків не спростовано, доказів оплати наданих послуг не надано.

Невиконання обов`язку ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за договором про відшкодування витрат з використання електричної енергії №67-Пп-ЧФ-20 щодо оплати отриманих послуг у встановлений строк стало підставою для звернення ДП Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 2 365 522,19 грн. основної заборгованості, 221 442,03 грн. інфляційних втрат, 143 184,19 грн. - пені та 56 730,68 грн. 3% річних, а також судовий збір у розмірі 41 803,19 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України зарахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ч.1. ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За приписами ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Враховуючи підтвердження матеріалами справи факту надання відповідачу послуг, обумовлених договором, з огляду на те, що належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність заборгованості відповідач, згідно приписів ст.ст. 74, 76-77 ГПК України, не надав, на підставі чого суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі суму 2 365 522,19 грн.

Щодо нарахування та стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає таке:

Згідно з вимогами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як вже було зазначено судом, відповідальність у вигляді пені сторонами було передбачено п. 8.2. Договору.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Згідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 року у справі №910/24266/16, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 221 442,03 грн., 3% річних у розмірі 56 730,68 грн. та пені у розмірі 143 184,19 грн. суд встановив його правильність та обґрунтованість.

Щодо клопотання відповідача стосовно зменшення розміру пені до 1000,00 грн., суд враховує положення статті 233 ГК України, згідно яких у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 916/878/20.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/101/19.

Оцінюючи доводи відповідача, наведені в обґрунтування підстав зменшення суми пені, суд не приймає до уваги посилання останнього на скрутне фінансове становище, адже скрутне фінансове становище не є винятковим випадком в розумінні ст. 233 Господарського кодексу України та не є підставою для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню, та не є доказом винятковості такого випадку.

Наявність заборгованості контрагентів перед відповідачем також не може бути винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки.

Також, господарський суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність збитків, понесених позивачем внаслідок затримки оплати наданих послуг, оскільки обов`язок доведення наявності підстав для зменшення пені покладений саме на відповідача.

Крім того, суд також враховує, що жодного платежу на погашення заборгованості за надані послуги відповідачем за тривалий час з момент виникнення зобов`язання з оплати, не здійснено. При цьому суд бере до уваги, що позивач та відповідач є господарюючими суб`єктами та несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про недоведеність відповідачем винятковості обставин, наведених в обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені, з огляду на що відповідне клопотання задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ) на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, код ЄДРПОУ 38728/два мільйона триста шістдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять дві/ грн. 19 коп. основної заборгованості, 221442/двісті двадцять одна тисяча чотириста сорок дві/ грн. 03 коп. інфляційних втрат, 143 184/сто сорок три тисячі сто вісімдесят чотири/грн. 19 коп. пені та 56 730/п`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять/грн. 68 коп. 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 41803/сорок одна тисяча вісімсот три/грн. 19 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 03 листопада 2021 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська