ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 911/3206/21

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В. розглянувши

заяву Білоцерківської міської ради
про забезпечення позову від 25.10.2021 № 3845/01-07
у справіГосподарського суду Київської області № 911/3206/21
за позовом Білоцерківської міської ради
до 1. ОСОБА_1 2. Державного реєстратора Малоєрчівської сільської ради Сквирського району київської області Гузя Андрія Григоровича
проскасування державної реєстрації
без повідомлення (виклику) учасників справи

встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Білоцерківської міської ради (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі перший відповідач), Державного реєстратора Малоєрчівської сільської ради Сквирського району київської області Гузя Андрія Григоровича (далі другий відповідач) про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна літ. «А», 1991 року побудови, загальною площею 54,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 103, припинивши право власності на цей об`єкт в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та закрити відповідний розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в порушення норм чинного законодавства, зокрема ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстраціє речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором Малоєрчівської сільської ради Сквирського району Київської області було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на тимчасову споруду (павільйон для здійснення підприємницької діяльності). Неправомірні дії відповідачів порушують права позивача як власника земельної ділянки, на якій вказана тимчасова споруда (павільйон) знаходиться.

Разом з позовною заявою Білоцерківська міська рада подала заяву про забезпечення позову від 25.10.2021 № 3845/01-07, в якій просить суд накласти арешт на об`єкта нерухомого майна літери «А» 1991 року побудови, загальною площею 60,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103); заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії щодо користування, володіння та розпорядження об`єктом нерухомого майна літери «А» 1991 року побудови, загальною площею 60,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103); заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, об`єктом нерухомого майна літери «А» 1991 року побудови, загальною площею 60,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103).

Подана заява мотивована тим, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову є ризик настання наслідків, за яких суттєво ускладниться чи повністю унеможливиться скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна літ «А», 1991 року побудови, загальною площею 54,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 103, яка зареєстрована ОСОБА_1 .

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1, 2, 4 ч. 1. ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Інститут забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання у майбутньому рішення суду, і тільки у разі необхідності, є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду та реалізації кожним права на судовий захист. Безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір щодо відповідного, зазначеного в заяві предмета та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Суд зазначає, що позивач звернувся до суду із немайновою позовною вимогою про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, а відтак в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся, а не підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.11.2020 у справі № 910/7596/20).

Заявник просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкта нерухомого майна літери «А» 1991 року побудови, загальною площею 60,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103); заборони ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії щодо користування, володіння та розпорядження об`єктом нерухомого майна літери «А» 1991 року побудови, загальною площею 60,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103); заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, об`єктом нерухомого майна літери «А» 1991 року побудови, загальною площею 60,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103).

При вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що між сторонами у справі існує спір щодо законності здійснення державним реєстратором Малоєрчівської сільської ради Сквирського району київської області оскаржуваної реєстрації права власності ОСОБА_1 на тимчасову споруду (павільйон для здійснення підприємницької діяльності).

Заявлений заявником захід забезпечення позову як накладення арешту на об`єкта нерухомого майна, заборони ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії щодо користування, володіння та розпорядження об`єктом нерухомого майна та заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, об`єктом нерухомого майна не є адекватним відносно позовних вимог на забезпечення яких він вживається.

Невжиття заявлених заявником заходів до забезпечення позову ніяким чином не призведе до ускладненості чи неможливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся у даній справі у разі задоволення заявлених вимог про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна літ. «А», 1991 року побудови, загальною площею 54,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 103, припинення права власності на цей об`єкт в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та закриття відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Застосування заявлених заявником заходів забезпечення позову не забезпечує збалансованість інтересів сторін та не є співмірними із заявленою позовною вимогою.

Таким чином, заявником не доведена необхідність забезпечення позову для захисту ймовірно порушених прав та інтересів заявника.

Саме лише посилання заявника в поданій ним заяві на потенційну можливість істотного ускладнення та унеможливлення виконання рішення суду у даній справі, без наведення належного обґрунтування та без підтвердження таких посилань відповідними доказами не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

З огляду на вищезазначене, оцінивши обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням доведеності, розумності і співмірності його вимог стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення заяви Білоцерківської міської ради про забезпечення позову від 25.10.2021 № 3845/01-07, в зв`язку з чим відмовляє в її задоволенні.

Частиною 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136-140, 232-234 Господарського процесуального кодексу України суд,

постановив:

Відмовити в задоволенні заяви Білоцерківської міської ради про забезпечення позову від 25.10.2021 № 3845/01-07 шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна літери «А» 1991 року побудови, загальною площею 60,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103); заборони ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії щодо користування, володіння та розпорядження об`єктом нерухомого майна літери «А» 1991 року побудови, загальною площею 60,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103); заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, об`єктом нерухомого майна літери «А» 1991 року побудови, загальною площею 60,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103).

Дана ухвала набирає законної сили у строк та в порядку передбачених ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Суддя Ю.В. Подоляк