ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2571/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/2571/21

за позовом: Фізичної особи - підприємця Філімончук Олега Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРІМІ" (65026, м. Одеса, вул. Катеринська, буд. 23, )

про стягнення 103 604,76грн.

Представники:

від позивача - Філімончук О.М., паспорт серія

Ніколава Н.А., ордер № 1079472, дата видачі : 02.11.21;

від відповідача - не з`явився,

Фізична особа - підприємець Філімончук Олег Миколайович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРІМІ" про стягнення 103 604,76грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу №184 від 01.01.2019р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.09.2020р. провадження по справі №916/2521/20 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.01.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "КАРІМІ" (Покупець) та Фізичною особою - підприємцем Філімончук Олегом Миколайовичем (Постачальник) було укладено договір купівлі-продажу №184, за умовами Постачальник відповідно до умов цього договору зобов`язується поставити, а Покупець - прийняти та оплатити продукти харчування, надалі - Товар, за найменуваннями та цінами, узгодженими сторонами в Специфікації (п.1.1 договору).

Постачальник зобов`язується поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у Заявках Замовлення Покупця (п.1.2 договору).

Згідно п.2.1 договору, ціна за кожним найменуванням і на кожну партію Товару визначається на підставі Специфікації (прайс-листа) узгодженої Сторонами та яка є невід`ємною частиною цього Договору. Ціна вказується в накладних на кожну партію Товару та включає в себе податок на додану вартість, а також всі мита та збори, вартість упаковки, маркування, транспортування та інші витрати Постачальника.У разі встановлення збільшення ціни на Товар Постачальник письмово повідомляє Покупця про такі зміни за 14 календарних днів направлення йому 2-х підписаних примірників нової Специфікації (прайс-листа). Ціни вважаються зміненими виключно за умови підписання Покупцем нової Специфікації (прас-листа). Товар, замовлений до моменту набрання чинності новою Специфікацією (прас-листом), поставляється за раніше діючими цінами.

Оплата кожної партії Товару здійснюється з відстрочкою платежу, в безготівковій формі. Всі розрахунки проводяться в національній грошовій одиниці України. Розрахунки Покупець проводить за реквізитами, зазначеними в Договорі (банківськими рахунками тощо) (п.2.2 договору).

Пунктом 2.3 договору передбачено, що Покупець зобов`язаний перерахувати на поточний рахунок Постачальника вартість поставленої йому партії Товару протягом 7 (семи) календарних днів з моменту поставки. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, зарахована на кореспондентський рахунок банку Постачальника (п.2.4 договору).

Відповідно до п.4.5 договору, право власності на товар, а також ризики випадкової загибелі товару, переходить до Покупця в момент підписання відповідної особою Покупця видаткової (та/або товарно-транспортної)накладної.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що Постачальник зобов`язується постачати Покупцю товари в межах наявного у нього асортименту на умовах даного Договору, забезпечувати Покупця високоякісним і конкурентоздатним товаром, а Покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товари відповідно до вимог даного Договору.

Позивач вказує, що на виконання своїх обов`язків за договором поставив відповідачу товар на загальну суму 103 604,76грн., що підтверджується видатковими накладеними: №1328 від 04.11.2019 року; №1329 від 11.11.2019 року; №1330 від 18.11.2019 року; №1331 від 23.11.2019 року; №1332 від 25.11.2019 року; №1337 від 16.12.2019 року; №1338 від 18.12.2019 року; №1339 від 18.12.2019 року на суму 5 500,00; №1333 від 02.12.2019 року; №1334 від 04.12.2019 року; №1335 від 09.12.2019 року; №1336 від 13.12.2019 року; №1340 від 20.12.2019 року; №1342 від 27.12.2019 року; №1341 від 24.12.2019 року; №1894 від 03.01.2020 року; №1895 від 04.01.2020 року; №95 від 09.01.2020 року; №96 від 13.01.2020 року; №97 від 20.01.2020 року; №94 від 27.01.2020 року; №124 від 03.02.2020 року; №180 від 17.02.2020 року; №235 від 28.02.2020 року; №252 від 03.03.2020 року

Проте відповідач, як вказує позивач, в порушення своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу, вартість поставленого товару не оплатив, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в суму 103 604,76грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу №184 від 01.01.2019р. стало підставою для звернення Фізичної особи - підприємця Філімончук Олега Миколайовича до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу положень ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 01.01.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "КАРІМІ" (Покупець) та Фізичною особою - підприємцем Філімончук Олегом Миколайовичем (Постачальник) було укладено договір купівлі-продажу №184, за умовами Постачальник відповідно до умов цього договору зобов`язується поставити, а Покупець - прийняти та оплатити продукти харчування, надалі - Товар, за найменуваннями та цінами, узгодженими сторонами в Специфікації (п.1.1 договору).

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору купівлі-продажу №184 від 01.01.2019 року Позивач здійснив поставку товару на загальну суму 103 604,76грн., що підтверджується видатковими накладеними: №1328 від 04.11.2019 року; №1329 від 11.11.2019 року; №1330 від 18.11.2019 року; №1331 від 23.11.2019 року; №1332 від 25.11.2019 року; №1337 від 16.12.2019 року; №1338 від 18.12.2019 року; №1339 від 18.12.2019 року на суму 5 500,00; №1333 від 02.12.2019 року; №1334 від 04.12.2019 року; №1335 від 09.12.2019 року; №1336 від 13.12.2019 року; №1340 від 20.12.2019 року; №1342 від 27.12.2019 року; №1341 від 24.12.2019 року; №1894 від 03.01.2020 року; №1895 від 04.01.2020 року; №95 від 09.01.2020 року; №96 від 13.01.2020 року; №97 від 20.01.2020 року; №94 від 27.01.2020 року; №124 від 03.02.2020 року; №180 від 17.02.2020 року; №235 від 28.02.2020 року; №252 від 03.03.2020 року, копії яких містяться в матеріалах справи.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.3 договору передбачено, що Покупець зобов`язаний перерахувати на поточний рахунок Постачальника вартість поставленої йому партії Товару протягом 7 (семи) календарних днів з моменту поставки. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, зарахована на кореспондентський рахунок банку Постачальника (п.2.4 договору).

В той же час, як встановлено судом, відповідач в обумовлені договором строки оплату вартості отриманого товару не здійснив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 103 604,76грн.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Отже, враховуючи встановлення судом факт неналежного виконання Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРІМІ" прийнятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості отриманого товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 103 604,76 грн. - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Філімончук Олега Миколайовича є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи - підприємця Філімончук Олега Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРІМІ" (65026, м. Одеса, вул. Катеринська, буд. 23, ) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРІМІ" (65026, м. Одеса, вул. Катеринська, буд. 23, ) на Фізичної особи - підприємця Філімончук Олега Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) основний борг в сумі 103 604 (сто три тисячі шістсот чотири)грн. 76коп. та судовий збір в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят)грн. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 08 листопада 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна