ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2021 р. Справа №926/3921/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Матіїшин Х.В.,

явка учасників справи:

від заявника не з`явився;

від відповідача Водзінський О.В.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дністрові роси» б/н від 29.09.2021

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 27.09.2021 суддя: Тинок О.С., м. Чернівці, повний текст ухвали складено 27.09.2021

про забезпечення позову до подання позовної заяви

у справі №926/3921/21

за заявою фермерського господарства «Поляна»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Дністрові роси»

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про вжиття заходів забезпечення.

24.09.2021 в Господарський суд Чернівецької області звернулось Фермерське господарство «Поляна» із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви (вх. №3921), у якій просить заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дністрові роси» вчиняти будь які дії щодо земельної ділянки площею 15,25 га, що розташована на території Кельменецької територіальної громади Дністровського району Чернівецької області (раніше Ленковецької сільської ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області), і перебуває в постійному користуванні Фермерського господарства «Поляна» згідно державного акту на право постійного користування серія ЧВ №000090, в тому числі здійснювати обробіток землі, вирощувати сільськогосподарські культури, збирати врожай, а також заборонити чинити перешкоди Фермерському господарству «Поляна» в користуванні даною земельною ділянкою, її обробці та зібрані врожаю.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову ФГ «Поляна» обгрунтовує тим, що Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області передало в оренду ТОВ «Дністрові Роси» земельну ділянку за кадастровим номером :02:001:1002 площею 15 га, яка розташована на території Ленковецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, яка накладається повністю на земельну ділянку, що перебуває у користуванні ФГ «Поляна» на підставі державного акта серії ЧВ №000090 від 10.01.1994 про право постійного користування земельною ділянкою. Покликаючись на цю обставину заявник стверджує, що він позбавлений доступу до спірної земельної ділянки, оскільки ТОВ «Дністрові Роси» проводять обробку посіву сої з метою прискорення дозрівання врожаю.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27.09.2021 вищезазначену заяву задоволено частково.

Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Дністрові роси» вчиняти певні дії щодо земельної ділянки площею 15,25 га, що розташована на території Кельменецької територіальної громади Дністровського району Чернівецької області (раніше Ленковецької сільської ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області), і перебуває в постійному користуванні Фермерського господарства «Поляна» (60111, Чернівецька область, Кельменецький район, с. Ленківці, код 21427369) згідно державного акту на право постійного користування землею серія ЧВ №000090 від 10 січня 1994 року, а саме: здійснювати обробіток землі, вирощувати сільськогосподарські культури, збирати врожай.

Судом враховано, що працівниками відповідача здійснюється обприскування рослин невідомою речовиною на земельній ділянці, яка належить заявнику, що є перешкоджає здійсненню здійсненні господарської діяльності.

Враховуючи, що заявник із вказаними діями не згідний та має намір оскаржити такі дії в судовому порядку шляхом усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою, суд дійшов до висновку, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті (шляхом заборони ТОВ «Дністрові роси» вчиняти певні дії щодо земельної ділянки площею 15,25 га, що розташована на території Кельменецької територіальної громади Дністровського району Чернівецької області (раніше Ленковецької сільської ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області), і перебуває в постійному користуванні ФГ «Поляна» згідно державного акту на право постійного користування серія ЧВ №000090, а саме: здійснювати обробіток землі, вирощувати сільськогосподарські культури, збирати врожай) може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав заявника (у разі подання та задоволення позову), за захистом яких останній зобов`язується звернутись до суду.

Відмовлено в задоволенні решти вимог заяви про заборону ТОВ «Дністрові Роси» чинити перешкоди ФГ «Поляна» в користуванні даною земельною ділянкою, її обробці та зібрані врожаю, оскільки така заборона є тотожною позовним вимогам, які позивач має намір заявити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Дністрові Роси» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову в повному об`ємі, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «Дністрові Роси» зазначає, що:

1)заходи забезпечення позову до його пред`явлення, які вжиті судом першої інстанції є неспівмірними та непропорційними із позовними вимогами, які мають бути заявлені, оскільки неможливість ТОВ «Дністрові Роси» зібрати врожай призведе до його неминучого псування й повного знищення;

2)місцевий господарський суд не врахував, що такий захід забезпечення позову як заборона власнику збирати врожай не пов`язана з предметом позову, який буде заявлено, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою;

3)судом порушено ч. 1 ст. 141 ГПК України, оскільки вживаючи заходи забезпечення позову ним не вирішено питання про зустрічне забезпечення позову;

4)вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову тотожні позовним вимогам, які будуть заявлені, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Фермерського господарства «Поляна» не скористалось правом передбаченим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подало.

В судове засідання 27.10.2021 з`явився представник апелянта.

Представник фермерського господарства «Поляна» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи, а тому в силу п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за його відсутності.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив задоволити апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, прийнявши нове рішення про відмову у вжитті заходів забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення вимог заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду про вжиття заходів забезпечення позову, до пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а предметом апеляційного перегляду - наявність/відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову передбачених ст. 137 цього Кодексу. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Забезпечення позову - це надання позивачем тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду в спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 Господарського процесуального кодексу, а саме:

-якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

-якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов:

(1) розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

(4) імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів;

(5) запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав;

(2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

(3) наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: (1)між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, (2)з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №643/12369/19).

У даній справі фермерське господарство «Поляна» мало намір звернутись до суду з позовними вимогами, які спрямовані до ТОВ «Дністрові Роси» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Такі позовні вимоги за своїм характером є немайновими, а тому в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, яка в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України враховується судом апеляційної інстанції.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Частиною першою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зі змісту цієї норми вбачається, що необхідними елементами «обов`язку доказування» є: 1) певне міркування особи щодо обставин, якими вона підтверджує свої вимоги або заперечення; 2) подання відповідних доказів, які підтверджують ці обставини.

Отже, до надання відповідних доказів на обґрунтування заявлених вимог або заперечень, будь які висловлені особою міркування будуть припущеннями, які не мають під собою жодного доказового значення.

Зазначене узгоджується з вимогами процесуального закону щодо оцінки доказів про те, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що ФГ «Поляна» необхідність вжиття заходів забезпечення позову пов`язує з тим, що Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області передало в оренду ТОВ «Дністрові Роси» земельну ділянку за кадастровим номером :02:001:1002 площею 15 га, яка розташована на території Ленковецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, яка накладається повністю на земельну ділянку, що перебуває у користуванні ФГ «Поляна» на підставі державного акта серії ЧВ №000090 від 10.01.1994 про право постійного користування земельною ділянкою. Покликаючись на цю обставину заявник стверджує, що він позбавлений доступу до спірної земельної ділянки, оскільки ТОВ «Дністрові Роси» проводять обробку посіву сої з метою прискорення дозрівання врожаю. На підтвердження зазначених обставин заявник додає:

-державний акт серії ЧВ №000090 від 10.01.1994 про право постійного користування спірною земельною ділянкою;

-витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 19.05.2021 з якого вбачається, що ТОВ «Дністрові Роси» є орендарем земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:1002 площею 15 га, яка розташована на території Ленковецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області;

-висновок судової земельно-технічної експертизи №21-1479 від 25.08.2021 в якому зазначено, що існує накладення земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:1002 площею 15 га, яка розташована на території Ленковецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, яка передана в оренду ТОВ «Дністрові Роси», на земельну ділянку, що перебуває у користуванні ФГ «Поляна» на підставі державного акта серії ЧВ №000090 від 10.01.1994 про право постійного користування земельною ділянкою, а площа такого накладення становить 7,28 га;

-талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрації заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію за №2639 та №2642 від 21.09.2021 в яких вказується, що ТОВ «Дністрові Роси» проводять на спірній земельній ділянці обробку посіву сої з метою прискорення дозрівання врожаю.

Заборонивши ТОВ «Дністрові роси» вчиняти певні дії щодо земельної ділянки площею 15,25 га, що розташована на території Кельменецької територіальної громади Дністровського району Чернівецької області (раніше Ленковецької сільської ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області), і перебуває в постійному користуванні ФГ «Поляна» згідно державного акту на право постійного користування землею серія ЧВ №000090 від 10 січня 1994 року, а саме: здійснювати обробіток землі, вирощувати сільськогосподарські культури, збирати врожай, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза для ФГ «Поляна» втратити вирощений ним врожай, доступ до якого заблоковано представниками TOB «Дністрові роси», а також неможливість здійснити обробіток землі, необхідний для цієї пори року, що негативно вилине на майбутній врожай.

Отже, позов, який має на меті пред`явити ФГ «Поляна» спрямований на захист свого постійного користування земельною ділянкою, натомість заходи забезпечення позову, які вжиті судом першої інстанції спрямовані на унеможливлення ефективного захисту права ФГ «Поляна» на врожай, який виріс на спірній земельній ділянці. Тобто об`єкт судового захисту в позові, який має бути пред`явлено, та об`єкт судового захисту за вжитими заходами забезпечення позову є різними та не пов`язаними між собою.

Окрім того, саме лише посилання в заяві на приналежність ФГ «Поляна» вирощеного на спірній земельній ділянці врожаю не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову, оскільки право власності на врожай підтверджується як законним правом користування земельною ділянкою, так і веденням господарської діяльності на даній земельній ділянці.

Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Згідно із ч. 2 ст. 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Отже, посіви є незавершеним виробництвом, і лише після збору врожаю перетворюються на сільськогосподарську продукцію річ, яку можна визначити родовими ознаками вагою, кількістю, якістю, тощо.

Статтею 189 ЦК України передбачено, що продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами "б", "г" частини 1 статті 95 Земельного кодексу України встановлено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; та мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.ст. 90, 95, 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Отже, право власності на урожай набуває лише власник земельної ділянки або землекористувач. Інші особи можуть набути право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію, лише якщо таке право передбачено договором з власником земельної ділянки або землекористувачем.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

З огляду на це помилковим є висновок місцевого господарського суду про наявність зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Натомість застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачу здійснювати обробіток землі, вирощувати сільськогосподарські культури, збирати врожай на спірній земельній ділянці, яка згідно чинного договору від 22.04.2021 перебуває в оренді ТОВ «Дністрові Роси», призводить до блокування господарської діяльності останнього і за умови недоведеності наявності порушення прав заявника, свідчить про його неспівмірність та порушуватиме збалансованість інтересів сторін справи, що судом першої інстанції не враховано.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №910/13985/19.

Отже обґрунтованими є доводи апелянта про те, що заходи забезпечення позову до його пред`явлення, які вжиті судом першої інстанції є неспівмірними та непропорційними із позовними вимогами, які мають бути заявлені, оскільки неможливість ТОВ «Дністрові Роси» зібрати врожай призведе до його неминучого псування й повного знищення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, надавши оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку щодо недоведеності заявником підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення позову, а також неспівмірності заходів забезпечення із позовними вимогами, у зв`язку з чим скасовує ухвалу суду першої інстанції в частині вжитих заходів забезпечення позову та відмовляє в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову в повному об`ємі.

Що стосується доводів апелянта про те, що місцевий господарський суд безпідставно не вжив заходи зустрічного забезпечення позову, то такі відхиляються апеляційним господарським судом оскільки у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №910/6503/19 викладено правовий висновок про те, що частиною першою статті 141 ГПК України передбачено право, а не обов`язок суду вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням норм статей 139, 140 ГПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апелянтом доведено обґрунтованість частково доводів, які заявлені в апеляційній скарзі, щодо наявності визначених у ст. 277 ГПК України підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду частковому скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні заяви фермерського господарства «Поляна» про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту ст. 129 ГПК України, оскільки за наслідками апеляційного перегляду частково скасовано ухвалу суду першої інстанції та прийнято нове рішення про відмову в забезпеченні позову, то судовий збір у розмірі 2270,00 грн., який сплачений ТОВ «Дністрові Роси» за подання апеляційної скарги покладається на ФГ «Поляна», яка заявила заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дністрові роси» б/н від 29.09.2021 задоволити.

Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 27.09.2021 у справі №926/3921/21 в частині вжитих заходів забезпечення позову скасувати.

В цій частині прийняти нове рішення. Відмовити у вжитті заходів забезпечення позову в повному об`ємі.

В решті ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 27.09.2021 у справі №926/3921/21 залишити без змін.

Стягнути з фермерського господарства «Поляна» (с. Ленківці, Кельменецький район, Чернівецька область, 60111, код - 21427369) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дністрові роси» (вул. Дністрівка, 24, с Дністрівка, Кельменецький район, Чернівецька область, 60141, код - 35194398) 2270,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати наказ в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий (суддя-доповідач): С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено 05.11.2021.