ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3254/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, селище міського типу Слобожанське,

до фізичної особи-підприємця Морильової Любові Ювеналіївни, селище міського типу Слобожанське,

про стягнення грошової заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції звернувся до господарського суду Харківської області із позовної заявою до відповідача, фізичної особи-підприємця Морильової Любові Ювеналіївни про стягнення заборгованості в розмірі 29 810,70 грн.

03 вересня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийняти позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 922/3254/21. Розгляд справи № 922/3254/21 ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Крім того, встановлено, зокрема відповідачу, згідно статті 251 Господарського процесуального кодексу України, п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали суду для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, про відкриття позовного провадження був повідомлений належним чином, шляхом скерування судової кореспонденції за адресою, вказаною у позовній заяві позивачем та яка відповідає відомостям про місцезнаходження відповідача, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Приймаючи до уваги, що відповідач у визначений законом строк не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

02 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (орендодавець, позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем Морильовою Любов`ю Ювеналіївною (орендар, відповідач у справі) укладено договір оренди № 15/483 (далі за текстом - договір), відповідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне цільове користування для складу будівельних матеріалів окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме частину будівлі ситроцеху - коптильного цеху, загальною площею 78,2 кв. м., інв. № 1651, яке розташоване за адресою: Харківська область, Зміївський район, селище міського типу Комсомольське, вулиця Фрунзе, будинок 22 (надалі - об`єкт оренди) (пункт 1.1., 1.2. договору). Відповідно до розділу 3 договору, за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю плату, яка коригується на індекс інфляції за місяць, що передує попередньому, розмір якої на момент укладення договору становить 798,00 грн. Орендна плата, яка справляється з орендаря, складається з плати за користування об`єктом оренди і плати за користування земельною ділянкою, яка сплачується у вигляді відшкодування орендодавцю податку на землю і становить 3,78 грн. орендна плата, що підлягає сплаті у звітному місяці, сплачуться у повному обсязі авансом орендарем не пізніше останнього календарного дня місяця, що передує звітному. (пункт 3.2., 3.3., 3.7.2 договору). При цьому, за умовами пункту 3.4. договору, розмірі орендної плати за перший календарний місяць оренди встановлюється в сумі 962,14 з ПДВ. Пунктом 4.2.3 договору встановлено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. За несвоєчасну сплату орендної плати орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за яки нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.(пункт 8.4. договору). Відповідно до розділу 11 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 02 серпня 2016 року. Додатком до договору слугує акт обстеження технічного стану об`єкта оренди (додаток № 1) та акт приймання - передачі об`єкта оренди (додаток № 2). Договір та всі додатки підписано сторонами та скріплено печатками сторін. Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано. 22 вересня 2015 року учасники господарського правовідношення уклали додаткову угоду № 1-15/230 відповідності до якої дійшли згоди доповнити розділ 3 договору пунктом 3.14 договору, який передбачає, що відшкодування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не входить до складу орендної плати, і відшкодовується орендарем орендодавцю щомісячно (не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітнім) і з січня 2015 року складає 761,95 грн. Виконуючи обумовлені сторонами зобов`язання, позивачем за період з 01 вересня 2021 року по 18 лютого 2021 року виставлено відповідачу рахунки-фактури № 0133657 від 30 вересня 2020 року, № 0133713 від 31 жовтня 2020 року, № 0133760 від 30 листопада 2020 року, № 0133881 від 31 грудня 2020 року, № 0133015 від 31 січня 2021 року, № 0133066 від 18 лютого 2021 року. Крім того, між контрагентами за період з 01 вересня 2021 року по 18 лютого 2021 року були підписані ряд актів здачі-прийму послуг, за якими відповідач стверджує про виконання з боку орендодавця в повному обсязі умов договору. 18 лютого 2021 року контрагенти підписали акт приймання-передачі об`єкта оренди, за умовами якого орендар повернув орендодавцю окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме частину будівлі ситроцеху - коптильного цеху, загальною площею 78,2 кв. м., інв. № 1651, яке розташоване за адресою: Харківська область, Зміївський район, селище міського типу Слобожанське, вулиця Енергетиків, будинок 22. Як стверджує позивач, відповідач (зобов`язаний контрагент) кошти за користування об`єктом оренди за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року не сплатив, що стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду для відновлення своїх порушених прав і інтересів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору оренди, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України). Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Плата за користування майном, як-то передбачено статтею 762 Цивільного кодексу України, вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Сторонами у пункті 3.1 договору узгоджено, що за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю плату, яка коригується на індекс інфляції за місяць, що передує попередньому, розмір якої на момент укладення договору становить 798,00 грн. Орендна плата, яка справляється з орендаря, складається з плати за користування об`єктом оренди і плати за користування земельною ділянкою, яка сплачується у вигляді відшкодування орендодавцю податку на землю і становить 3,78 грн. Орендна плата, що підлягає сплаті у звітному місяці, сплачуться у повному обсязі авансом орендарем не пізніше останнього календарного дня місяця, що передує звітному. (пункт 3.2., 3.3., 3.7.2 договору). Крім цього, у пункті 3.14 договору визначено, що відшкодування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не входить до складу орендної плати, і відшкодовується орендарем орендодавцю щомісячно (не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітнім) і з січня 2015 року складає 761,95 грн.

Судом встановлено, що на виконання своїх зобов`язань за договором оренди позивач передав у тимчасове користування відповідачу частину будівлі ситроцеху - коптильного цеху, загальною площею 78,2 кв. м., інв. № 1651, яке розташоване за адресою: Харківська область, Зміївський район, селище міського типу Слобожанське, вулиця Енергетиків, будинок 22, у зв`язку з чим у відповідача виник зустрічний обов`язок сплачувати орендну плату за користування майном. При цьому, матеріали справи свідчать, що за відповідачем рахується заборгованість у сумі 25 210,43 грн.

Факт передачі об`єкту оренди від позивача до відповідача в тимчасове платне цільове використання підтверджується актом приймання-передачі об`єкта оренди, що слугує додатком до договору оренди № 15/483 від 02 вересня 2013 року.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження оплати орендованого майна. За таких обставин, оскільки відповідач прийняв в оренду майно, однак не здійснив розрахунок по оплатності його користування, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому задовольняє позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 25 210,43 грн.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 4 600,27 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України). Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 8.4. договору, за несвоєчасну сплату орендної плати орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за яки нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Отже, сторони на власний розсуд, з урахуванням свободи договору, який визначений як один із головних принципів в правовідносинах між учасниками, з огляду на надане право, визначили розмір неустойки, а також строк її нарахування (за кожен день прострочення) .

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені та виходячи з пункту 8.4. договору, приписів статті 231 Господарського кодексу України суд встановив, що дане нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору. Здійснивши перерахування розрахунку пені, з урахуванням встановленого позивачем початкового та кінцевого періоду нарахування (який, як встановив суд, не перевищує 6 місячного періоду нарахування, визначеного статтею 232 Господарського кодексу України), а також суми боргу по кожному із заявлених до стягнення місяців користування майном, суд встановив, що арифметично вірною та такою, що повністю відповідає положенням чинного законодавства є сума пені в розмірі 4 600,27 грн., у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведеного вище висновку, як і не надано належних доказів на підтвердження здійснення повної оплати за користування майном. За таких обставин, оскільки відповідач прийняв об`єкт оренди, однак не здійснив повний розрахунок по його користуванню із позивачем, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Судові витрати зі сплати позивачем при поданні позову судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, пунктом 2 частини 1 статті 129, статтями 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Морильової Любові Ювеналіївни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська область, Обухівський район, селище міського типц Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, ідентифікаційний код юридичної особи 22927045) в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (63460, Харківська область, Зміївський район, селище міського типу Слобожанське, ідентифікаційний код юридичної особи 05471247) суму заборгованості у розмірі 25 210,43 грн., пеню у розмірі 4 600,27 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) в сумі 2 270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 ГПК України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "02" листопада 2021 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/3254/21