ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 справа № 914/325/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., при секретарі судового засідання Зусько І.С., розглянув матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Булиги Віри Іванівни, м.Львів

до відповідача Приватного підприємства «Колорит», Львівська область, Жовківський район, смт.Куликів

про стягнення 139015,80 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Булиги Віри Іванівни до Приватного підприємства «Колорит» про стягнення 139015,80 грн.

Ухвалою суду від 10.02.2021 р. відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.03.2021 р.

Ухвалою суду від 15.03.2021 р., занесеною до протоколу судового засідання від 15.03.2021 р., підготовче засідання відкладено на 12.04.2021 р.

09.04.2021 р. від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат (вх.№8706/21).

Ухвалою суду від 12.04.2021 р., занесеною до протоколу судового засідання від 12.04.2021 р., продовжено строк підготовчого провадження, підготовче засідання відкладено на 13.05.2021 р.

12.05.2021 р. позивач подав додаткові пояснення до позовної заяви (вх.№11047/21).

Ухвалою суду від 13.05.2021 р., занесеною до протоколу судового засідання від 13.05.2021 р., закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.05.2021 р.

В судове засідання з розгляду справи по суті 31.05.2021 р. сторони явку представників не забезпечили.

В матеріалах справи наявні рекомендовані поштові відправлення відповідачеві ухвал суду, які були повернені підприємством поштового зв`язку із зазначенням того, що причиною повернення є відсутність адресата.

Ухвали надсилались судом на адресу, зазначену позивачем в позовній заяві, яка також відповідає адресі, вказаній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як місцезнаходження відповідача: 80362, Львівська область, Жовківський район, смт.Куликів, вул.Шевченка, буд.65.

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, а відповідач мав достатньо часу для виконання вимог ухвал суду щодо встановленого строку на подання відзиву на позов, однак таким правом не скористався.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, врахувавши, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, і взявши до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

В судовому засіданні 31.05.2021 р. в нарадчій кімнаті судом складено і підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між сторонами було укладено договір оренди нежитлових приміщень, а в подальшому договір про розірвання цього договору, за умовами якого відповідач повинен був повернути приміщення до 30.09.2018 р., проте не зробив цього.

У зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо повернення об`єкта оренди, позивач в позовній заяві просив стягнути 114444 грн неустойки та 24571,80 грн пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Фізична особа-підприємець Булига Віра Іванівна є власником нежитлового приміщення загальною площею 102,7 кв.м (в тому числі приміщення на 6-му поверсі 56-58 пл.69,1 кв.м, приміщення спільного користування на 6-му поверсі пл. 18,5 кв.м, на 1-му поверсі пл.8,4 кв.м, решта сходові клітини спільного користування) за адресою м.Львів, пр.В.Чорновола, буд.63, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1170344 від 05.08.2003 р.

30.12.2016 р. між фізичною особою-підприємцем Булигою Вірою Іванівною (орендодавець) та Приватним підприємством «Колорит» (орендар) було укладено договір №3 оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до п.1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (платне строкове користування) нежитлове приміщення загальною площею 18,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Львів, пр.В.Чорновола, 63 (6-ий поверх).

Згідно з п.4.3. договору, даний договір укладений на строк до 30.12.2017р.

За умовами п.5.2. договору, орендна плата за перший повний місяць оренди встановлюється у розмірі 80 грн за 1 кв.м орендованого приміщення без ПДВ. У розмір (до складу) орендної плати входить вартість енергопостачання. Відповідно, даним договором загальна сума орендної плати за перший повний місяць оренди встановлюється у розмірі 1496 грн в місяць без ПДВ.

Орендна плата сплачується орендарем в безготівковій формі із застосуванням платіжних доручень, шляхом перерахування останнім грошових коштів в гривні на поточний банківський рахунок орендодавця у строк до 15 числа поточного місяця за який проводиться оплата (п.5.5. договору).

Пунктом 5.10. договору встановлено, що орендна плата нараховується до моменту повернення орендарем приміщення з оренди по відповідному акту приймання-передачі.

Як погоджено у п.7.1. договору, після закінчення строку дії даного договору, орендар зобов`язаний протягом 10-ти календарних днів повернути приміщення орендодавцю по акту приймання-передачі (повернення з оренди) у стані, не гіршому за той в якому приміщення були прийняті орендарем.

У випадку прострочення повернення орендарем приміщення з оренди, орендар, на вимогу орендодавця, зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 3% розміру нарахованої за останній місяць орендної плати за кожен день прострочення повернення (п.9.5. договору).

Актом приймання-передачі від 01.01.2017 р. майно було передано в користування орендареві.

Додатковим договором від 11.01.2017 р. сторони внесли зміни до пункту 5.2. договору. Зокрема, орендну плату з 01.02.2017 р. визначено у розмірі 90 грн за 1 кв.м орендованого приміщення в місяць без ПДВ та, відповідно, загальний розмір орендної плати за перший повний місяць оренди у розмірі 1683 грн без ПДВ.

Додатковим договором від 29.12.2017 р. сторони внесли зміни до пунктів 4.3. та 5.2. договору. Так, ним продовжено строк дії договору до 31.12.2018 р., а орендну плату з 01.01.2018 р. визначено у розмірі 120 грн за 1 кв.м орендованого приміщення в місяць без ПДВ та, відповідно, загальний розмір орендної плати за перший повний місяць оренди у розмірі 2244 грн без ПДВ.

19.09.2018 р. сторони уклали договір про розірвання договору оренди приміщення №3 від 30.12.2016 р., відповідно до якого прийшли до взаємної згоди достроково припинити дію договору (розірвати договір) оренди приміщення №3 від 30.12.2018 р.

За умовами п.3 договору про розірвання, сторони зобов`язалися провести остаточні розрахунки згідно умов договору оренди до 30.09.2018 р.

Як погоджено у п.4 договору про розірвання, орендар зобов`язався повернути приміщення в строк до 30.09.2018 р., яке вважається переданим орендодавцю (повернутим з оренди) з моменту підписання повноважними представниками обох сторін акту приймання-передачі (повернення) приміщення з оренди.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.09.2020 р. у справі №914/2522/19, яке набрало законної сили 06.10.2020 р., ухвалено усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення Приватного підприємства «Колорит» з нежитлового приміщення загальною площею 18,7 кв.м, що належить фізичній особі-підприємцю Булизі Вірі Іванівні, та знаходиться за адресою м.Львів, пр.Чорновола, 63.

У даному рішенні суду встановлено, що об`єкт оренди знаходився в користуванні відповідача та орендодавцеві за актом приймання-передачі в порядку, передбаченому п.7.1. договору і договором про розірвання від 19.09.2018 р., станом на дату розгляду даної справи судом не повертався.

В позовній заяві позивач ствердив, що орендар сплатив 6732 грн заборгованості за період з жовтня 2018 року по грудень 2018 року включно.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 114444 грн неустойки за неповернення об`єкта оренди, нарахованої за період з 01.10.2018 р. по 31.12.2020 р.

Також, керуючись п.9.5. договору оренди, позивач просив стягнути з відповідача 24571,80 грн пені за період з 01.01.2020 р. по 30.12.2020 р. включно.

Станом на дату ухвалення рішення в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо здійснення орендарем оплати заявлених до стягнення сум.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Приписами ст.759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч.1 ст.760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Статтею 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

За змістом ч.ч.1 ст.763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як передбачено ч.1 ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Подібні положення містяться і в ч.4 ст.284 ГК України (строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором).

Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.291 ГК України, договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч.2, 3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Укладеним договором про розірвання договору оренди сторони погодили розірвати останній та встановили обов`язок орендаря повернути орендоване приміщення до 30.09.2018 р.

Відповідно до ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 286 ГК України визначає, що орендною платою є фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Законодавство визначає наслідки припинення договору найму (оренди) для наймача: у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч.1 ст.785 ЦК України).

Як погоджено у п.4 договору про розірвання договору оренди, орендар зобов`язався повернути приміщення в строк до 30.09.2018 р., яке вважається переданим орендодавцю (повернутим з оренди) з моменту підписання повноважними представниками обох сторін акту приймання-передачі (повернення) приміщення з оренди.

Отже обов`язок орендаря повернути майно з орендного користування після розірвання договору оренди передбачений нормами чинного законодавства та умовами договору, який разом з цим встановлює інший строк виконання такого обов`язку порівняно з ч.1 ст.785 ЦК України, яка передбачає негайне повернення речі.

Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі зумовлює право наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, що відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути, зокрема, підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна (висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 р. у справі №913/155/17 та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 13.12.2019 р. у справі №910/20370/17).

Крім того, як вказав Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 06.02.2020 р. у справі №915/1429/19, визначальним для застосування частини другої статті 785 ЦК України у спірних правовідносинах є саме факт неповернення об`єкта найму наймодавцю, а не факт користування/не користування наймачем об`єктом найму, оскільки поняття «неповернення речі» не є тотожним поняттю «не користування» у правовому сенсі статті 785 ЦК України.

Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Тобто суду необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але не виконав цього обов`язку зі своєї вини.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами першою та другою статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, в зобов`язальних правовідносинах вина особи, яка порушила зобов`язання, презюмується. Враховуючи те, що відповідач не виконав у строку обов`язок щодо повернення орендованого майна, а також не спростував своєї вини в порушенні зобов`язання, в тому числі не довів вчинення орендодавцем дій, спрямованих на ухилення від прийняття об`єкта оренди від орендаря або на ухилення від підписання акта приймання-передачі майна, нарахування позивачем неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення є підставним.

При цьому суд вважає, що таке нарахування може бути здійснене за період з 01.10.2018 р., тобто з першого дня прострочення обов`язку повернути об`єкт оренди, і по 31.12.2020 р. день, визначений позивачем, оскільки докази повернення приміщення станом на час ухвалення рішення у справі №914/325/21 відсутні.

Підсумовуючи вищевказане, суд зазначає, що нарахуванню за цей період (27 місяців) підлягало 121176 грн неустойки, розрахованої як подвійна плата за користування, що згідно з додатковим договором від 29.12.2017 р. дорівнювала 2244 грн.

Разом з тим, враховуючи, що відповідач, за твердженням позивача, сплатив 6732 грн, стягненню підлягає 114444 грн, що становить різницю між нарахованою позивачем та сплаченою відповідачем сумою коштів.

Як визначено частиною першою статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч.1 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписам, встановленим Господарським кодексом України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статей 1 і 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами п.9.5 договору, у випадку прострочення повернення орендарем приміщення з оренди, орендар, на вимогу орендодавця, зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 3% розміру нарахованої за останній місяць орендної плати за кожен день прострочення повернення.

Суд не може погодитися з підставністю нарахування відповідачеві пені за прострочення повернення об`єкта оренди, оскільки вказані положення договору суперечать самій сутності пені, яка, за визначенням законодавства, є неустойкою, обчисленою від суми, власне, несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Водночас зобов`язання повернути об`єкт оренди орендодавцеві не є грошовим і база нарахування пені у вигляді розміру нарахованої за останній місяць орендної плати в будь-якому випадку не призводить до тлумачення цього зобов`язання як грошового.

В даному разі (прострочення у поверненні об`єкта оренди) права орендодавця захищені передбаченою законом можливістю орендодавця стягнути з боржника неустойку у розмірі подвійної орендної плати, що, на переконання суду, слугує надійним та достатнім механізмом відшкодування втрат позивача, зумовлених невчасним отриманням від відповідача належного йому приміщення.

Частина перша статті 4 ГПК України визначає, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи все наведене, суд дійшов висновку, що права позивача були порушені, а позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення 144444 грн неустойки. В задоволенні 24571,80 грн пені слід відмовити.

Як передбачено п.2 ч.5 ст.238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Оскільки згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 165, 233, 236, 237, 238, 241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Колорит», Львівська область, Жовківський район, смт.Куликів, вул.Шевченка, 65 (ідентифікаційний код 1528781) на користь фізичної особи-підприємця Булиги Віри Іванівни, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 114444,00 грн неустойки та 1868,77 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 31.05.2021 р. підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 22.06.2021 р. (з врахуванням відпустки судді у період з 10.06.2021 р. по 18.06.2021 р. включно)

Суддя З.П. Гоменюк