РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2021Справа № 910/9147/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіор Центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Себра-буд"

про стягнення 11371,04 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіор Центр" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Себра-буд" про стягнення за договором суборенди від 01.04.2019 № 26АВ основного боргу в розмірі 10506,08 грн., пені в розмірі 120,27 грн., інфляційних втрат у розмірі 514,72 грн. та трьох процентів річних у розмірі 229,97 грн.

Ухвалою суду від 14.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Вказана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04086, м. Київ, вул. Бакинська, 37-г, кв.148.

Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу з огляду на відсутність адресата за вказаною адресою.

У той же час, згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Таким чином, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялася за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяви про зміну його місцезнаходження.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Таким чином, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2019 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як суборендарем, укладено договір суборенди № 26АВ, за умовами якого орендодавець надає, а суборендар приймає в користування частину нежитлового приміщення (24 кв.м.) та асфальтну площадку (4,5 кв.м.), що знаходяться за адресою: 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 26.

Відповідно до пункту 1.3 договору площадка належить орендодавцю на підставі договору оренди, укладеного з користувачем приміщення (майна) ПАТ «АТП 13060».

Згідно з пунктом 1.5 договору строк суборенди починається з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення та площадки закінчується через 1 календарний рік. Право користування приміщення та площадкою виникає в суборендаря з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що орендна плата за користування 1 кв.м. приміщення становить 73,21 грн. без ПДВ. Орендна плата за користування 1 кв.м. площадки становить 30,36 грн. без ПДВ.

За положеннями пункту 3.2 договору загальний розмір щомісячної плати разом становить 1893,66 грн. без ПДВ та підлягає перерахунку з урахуванням фактичної площі приміщення та площадки, вказаних в акті приймання-передачі та положень пункту 3.6 договору.

Суборендна плата здійснюється шляхом безготівкового розрахунку на підставі рахунків-фактури орендодавця протягом трьох банківських днів з дня їх отримання. Якщо відповідного рахунку не отримано, суборендар може звернутися до орендодавця з метою його отримання до настання термінів оплати, що визначені цим договором (пункт 3.3 договору).

Відповідно до пункту 3.4 договору відповідні рахунки та акти виконаних послуг мають бути надані орендодавцем суборендарю щомісячно. Акти надаються в двох примірниках. Протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання відповідного акту суборендар перевіряє його, підписує та повертає один з екземплярів суборендодавцю, або в той же строк надає вмотивовану відмову від підписання, письмово вказавши обґрунтовану причину відмови. У випадку не підписання акту суборендарем та не надання належної відмови від його підписання у відповідні строки, акти вважаються прийнятими обома сторонами на дату складання такого акту за наявністю підпису орендодавця, при цьому послуги вважаються виконані належним чином і прийнятими в повному обсязі та підлягають оплаті згідно до такого акту та рахунку.

27.12.2019 між сторонами укладено додаткову угоду щодо внесення змін до пунктів 1.1, 1.2 договору в частині розміру плати за користування 1 кв.м. приміщення в сумі 84,19 грн. без ПДВ та загального розміру щомісячної плати в сумі 2020,56 грн. без ПДВ.

За положеннями додаткової угоди від 31.03.2020 до договору сторони вирішили з 01.04.2020 продовжити дію договору та викласти пункт 1.5 договору в новій редакції, за якою строк суборенди починається з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення та площадки закінчується 21.07.2020 року.

01.05.2020 між сторонами підписано додаткову угоду, відповідно до якої внесено зміни в пункти 1.1, 3.1, 3.2 договору. Зокрема, у пункті 3.1 договору встановлено, що орендна плата за користування 1 кв.м. приміщення (загальна площа 12 кв.м.) становить 85 грн. без ПДВ, за 1 кв.м. площадки (загальна площа 7 кв.м.) - 30 грн. без ПДВ. Відповідно до пункту 3.2 договору загальний розмір щомісячної плати разом становить 1230 грн. без ПДВ.

Із матеріалів справи слідує, що 01.04.2019 між сторонами підписано акт приймання-передачі до договору, відповідно до якого позивач передав в суборенду відповідачу нежитлове приміщення, площею 24 кв.м., та частину асфальтної площадки, площею 4,5 кв.м.

Надалі, сторонами підписано 01.05.2020 акт приймання-передачі до договору, за яким позивач передав в суборенду відповідачу нежитлове приміщення, площею 12 кв.м., та частину асфальтної площадки, площею 7 кв.м.

У подальшому, 30.04.2020 сторонами підписано акт приймання-передачі (повернення) із суборенди частини нежитлового приміщення, площею 24 кв.м.

Із матеріалів справи слідує, що між сторонами підписано щодо оренди нежитлового приміщення площею 24 кв.м. акти виконаних робіт від 29.02.2020 № 51 на суму 2020,56 грн., від 31.03.2020 № 81 на суму 2020,56 грн., від 30.04.2020 № 112 на суму 2020,56 грн. Крім того, позивачем надсилалися в електронному вигляді рахунки-фактура та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) щодо оренди нежитлового приміщення площею 12 кв.м. та асфальтної площадки площею 7 кв.м., а саме: від 31.01.2021 № ЕТ-000000021 на суму 1230 грн., від 28.02.2021 № ЕТ-000000052 на суму 1230 грн., від 31.03.2021 № ЕТ-000000082 на суму 1230 грн., від 30.04.2021 № ЕТ-000000110 на суму 754,40 грн. за період оренди з 15.04.2021-30.04.2021 року.

У зв`язку з наявністю заборгованості відповідача за договором суборенди від 01.04.2019 № 26АВ, позивач звертався до відповідача з претензіями від 05.05.2020 № 19, від 21.07.2020 № 20/4, а також 05.05.2021 направив повідомлення про розірвання договору.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Плата за користування майном справляється з наймача (частина 1 статті 762 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Із матеріалів справи слідує, що між сторонами за позовний період з лютого по квітень 2020 року підписані акти виконаних робіт (оренди нежитлового приміщення площею 24 кв.м.) на загальну суму 6061,68 грн. Також, за період з січня по квітень 2021 року позивач виставляв відповідачу в електронному вигляді рахунки-фактура та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) щодо оренди нежитлового приміщення площею 12 кв.м. та асфальтної площадки площею 7 кв.м. на загальну суму 4444,40 грн. При цьому, на вказаних рахунках та актах за січень-березень 2021 року містяться відмітки щодо прийняття відповідачем документу з електронним підписом.

Поряд із цим судом враховано, що позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями щодо сплати боргу за договором та 05.05.2021 - з повідомленням про розірвання договору.

Судом встановлено, що відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які б могли свідчити про погашення суми основного боргу з орендної плати в загальному розмірі 10506,08 грн., у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині, що підлягають задоволенню.

Також позивачем нараховані 120,27 грн. пені, інфляційні втрати в розмірі 514,72 грн. та три проценти річних у розмірі 229,97 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 5.4 договору за несвоєчасне здійснення орендної плати орендодавець має право нарахувати, а суборендар зобов`язується сплатити на користь орендодавця неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

За арифметичним перерахунком суду, з урахуванням пункту 3.3 договору, заявлена до стягнення пеня за актами від 31.01.2021 № ЕТ-000000021, від 28.02.2021 № ЕТ-000000052, від 31.03.2021 № ЕТ-000000082, нарахована до 25.05.2021, підлягає стягненню в заявленому позивачем розмірі.

Приписи статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Здійснивши арифметичний перерахунок заявлених до стягнення компенсаційних виплат, суд дійшов висновку про стягнення останніх у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору та на професійну правничу допомогу адвоката відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача. Одночасно, суд зауважує, що відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу згідно з частинами 5, 6 статті 126 ГПК України не заявлялося.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіор Центр" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Себра-буд" (04086, м. Київ, вул. Бакинська, 37-г, кв.148; ідентифікаційний код 40284856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіор Центр" (03148, м. Київ, вул. Жмеринська,26; ідентифікаційний код 35557421) основний борг у розмірі 10506 (десять тисяч п`ятсот шість) грн. 08 коп., пеню в розмірі 120 (сто двадцять) грн. 27 коп., інфляційні втрати в розмірі 514 (п`ятсот чотирнадцять) грн. 72 коп., три проценти річних у розмірі 229 (двісті двадцять дев`ять) грн. 97 коп., 4000 (чотири тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова