ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року

м. Київ

Справа № 4/42-Б (906/798/20)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Погребняка В.Я.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представника:

ліквідатора Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерного" - арбітражного керуючого Борейка А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції через Богунський районний суд м. Житомира касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

від 24.06.2021

у складі колегії суддів: Тимошенка О.М. (головуючий), Савченка Г.І., Юрчука М.І.

та на рішення Господарського суду Житомирської області

від 10.03.2021

у складі судді: Макаревича В.А.

у справі № 4/42-Б(906/798/20)

за позовом Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерного" в особі ліквідатора Борейка А. М.

до ОСОБА_1

про стягнення 113 552,86 грн.

в межах справи №4/42-Б

заявою Дочірньої компанії "Газ України" Національного акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерного"

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

1. У провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа № 4/42-Б про банкрутство Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" (далі-Житомирське ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго").

2. 06.07.2020 Житомирське орендне підприємство теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" в особі ліквідатора Борейка А.М. звернулось в Господарський суд Житомирської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 113 552,86 грн у межах справи про банкрутство Житомирського ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго".

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 10.03.2021 у даній справі позовну заяву задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" 113 552, 86 грн та 2 197,00 грн. витрат зі сплаті судового збору.

4. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

5. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області від 10.03.2021 у даній справі залишено без змін.

Рух касаційної скарги

6. 15.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою від 14.07.2021 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 та на рішення Господарського суду Житомирської області від 10.03.2021 у справі № 4/42-Б(906/798/20), підтвердженням чого є відтиск календарного штемпелю відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 4/42-Б(906/798/20) визначено колегію суддів у складі: Білоуса В.В.(головуючого), Жукова С.В., Васьковського О.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 06.08.2021.

8. Ухвалою Верховного Суду від 17.08.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 та на рішення Господарського суду Житомирської області від 10.03.2021 у справі № 4/42-Б(906/798/20), залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги до 02.09.2021 року.

9. Скаржником усунено недоліки касаційної скарги у встановлений ухвалою Верховного Суду термін.

10. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 29.09.2021 № 29.3-02/3473, у зв`язку з відпусткою судді Васьковського О.В., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 4/42-Б(906/798/20).

11. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 4/42-Б(906/798/20) визначено колегію суддів у складі: Білоуса В.В. (головуючого), Жукова С.В., Погребняка В.Я. що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 01.10.2021.

12. Ухвалою Верховного Суду від 05.10.2021 відкрито касаційне провадження у справі № 4/42-Б(906/798/20) за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 та на рішення Господарського суду Житомирської області від 10.03.2021; призначено розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на 26.10.2021 року о 10:45.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

13. Не погоджуючись з прийнятою постановою, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані рішення та постанову скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог, а суму судового збору за розгляд касаційної скарги стягнути з позивача.

14. Аргументи касаційної скарги полягають у наступному.

14.1. В матеріалах справи №4/42-6 міститься звіт ліквідатора банкрута ОСОБА_1 від 18.04.2016 про нарахування та виплату основної грошової винагороди за період з 08.07.2014 по 18.04.2016 на суму 113 552,86 грн., який 18.04.2016 розглянуто та прийнято до відома на засіданні комітету кредиторів Позивача.

14.2. ОСОБА_1 заявляв про застосування позовної давності та просив застосувати положення статті 267 ЦК України, разом з тим, причини пропуску позовної давності визнано судами поважними. З урахуванням приписів ст. 253 ЦК України початок перебігу трирічного строку позовної давності розпочався на наступний день після 20.12.2016. В ході судових слухань в судах першої і апеляційної інстанцій представник позивач (арбітражний керуючий Борейко А.М.) не надав мотивованої відповіді щодо причин, які унеможливлювали або заважали подачі даного позову в межах строку позовної давності (з 07.11.2017 по 20.12.2019).

14.3. Днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за даним правочином. (Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 11.02.2020 у справі № 10/5026/945/2012). Відтак, суди апеляційної і першої інстанцій не застосували наслідки спливу строку позовної давності, не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (ст. 267 ЦК України), викладені у постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №922/2058/17, від 13.11.2018 у справі №924/127/17, від 15.01.2019 у справі №910/2972/18, від 10.04.2019 у справі №6/8-09, від 13.08.2019 у справі №920/903/17, від 19.11.2019 у справі №910/16827/17.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

15. Ліквідатор боржника арбітражний керуючий Борейко А.М. подав відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

16. У судовому засіданні 26.10.2021 ліквідатор заперечив проти касаційної скарги з підстав, наведених у відзиві.

Позиція Верховного Суду

17. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ліквідатора, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

18. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

19. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

20. Предметом розгляду у судах попередніх інстанцій була заява Житомирського ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго" в особі ліквідатора Борейка А.М. до ОСОБА_1 (колишнього ліквідатора боржника) про стягнення 113 552,86 грн у межах справи про банкрутство Житомирського ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго".

21. Вказана заява обґрунтована тим, що ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.12.2016 та Вищим господарським судом України у постанові від 27.06.2017 у справі №4/42-Б було встановлено, що ліквідатором ОСОБА_1. під час виконання обов`язків ліквідатора Житомирського ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго" у справі № 4/42-Б про банкрутство останнього, систематично порушувались вимоги абз. 1 ч. 7 ст. 115 Закону про банкрутство. Зокрема було встановлено, що у фінансовому звіті ліквідатора банкрута ОСОБА_1 від 18.04.2016 про нарахування та виплату основної грошової винагороди за період з 08.07.2014 по 18.04.2016 на суму 113 552,86 грн. міститься інформація про виплату з ліквідаційного рахунку банкрута грошової винагороди в сумі 113 552, 86 грн, які було проведено з порушенням чинного законодавства.

22. Крім того, позивач у позовній заяві №02-14/08Д-07 від 03.07.2020 заявив клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності для звернення до суду а також уточнення до заяви, яку судом першої інстанції розцінено як заяву позивача № 02-14/13Д-07 від 24.11.2020 (том 1 а.с. 230 - 232) про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав боржника.

23. Відповідач, заперечуючи проти позову, просив відмовити у його задоволенні з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

24. Судами встановлено, що зняття арбітражним керуючим ОСОБА_1. коштів в рахунок оплати послуг останнього підтверджуються банківськими виписками, які містяться у матеріалах справи.

25. Ураховуючи період нарахування та виплати (з 08.07.2014 по 18.04.2016) з ліквідаційного рахунку банкрута основної грошової винагороди у сумі 113 552,86 грн колишньому ліквідатору у справі ОСОБА_1, суди попередніх інстанцій розглядали вищезазначену заяву ліквідатора Борейка А.М. з урахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції Закону від 22.12.2011 року № 4212-VI ( далі - Закон про банкрутство).

26. В силу приписів частини 1 статті 261 ЦК України, у визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.

27. Обов`язок позивача довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

28. І в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

29. Відтак, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника. Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність. Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності.

30. Як встановлено судами попередніх інстанцій, у спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі, слід враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись боржник в особі уповноваженого органу.

31. Отже, суди попередніх інстанцій встановили, що днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день, коли Житомирське орендне підприємство теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" довідалося або могло довідатися про порушення свого права, тобто - 20.12.2016 року; відповідно строк позовної давності сплив - 20.12.2019, оскільки 20.16.2016 - це дата винесення господарським судом ухвали (яка набрала законної сили), в якій було встановлено, що у фінансовому звіті ліквідатора банкрута ОСОБА_1 від 18.04.2016 про нарахування та виплату основної грошової винагороди за період з 08.07.2014 по 18.04.2016 на суму 113 552,86 грн міститься інформація про виплату з ліквідаційного рахунку банкрута грошової винагороди в сумі 113 552,86 грн, які було проведено з порушенням чинного законодавства. Відтак, зазначені обставини, встановлені господарським судом, стали відомі (могли бути відомі) і Житомирському ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго".

32. Щодо заявленого ліквідатором у позовній заяві №02-14/08Д-07 від 03.07.2020 клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав та уточнення до заяви, яку судом першої інстанції розцінено як заяву позивача № 02-14/13Д-07 від 24.11.2020 (том 1 а.с. 230 - 232) про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення арбітражного керуючого до суду за захистом порушених прав Житомирського ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго" колегія суддів зазначає наступне.

32.1. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

32.2. Заяву №02-14/13Д-07 від 24.11.2020 (том 1 а.с. 230 - 232) про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності до суду подано позивачем - ліквідатором Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго", відтак, судами вірно встановлено, що до суду звернувся належний суб`єкт звернення.

32.3. За змістом наведених норм, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у спорі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу. Тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України (аналогічні правові позиції викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.08.2019 у справі №910/11614/18, від 22.08.2019 у справі № 910/15453/17, від 03.09.2019 у справі № 920/903/17, від 19.11.2019 у справі № 910/16827/17).

32.4. Водночас позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права (висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц та від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17).

32.5. З огляду на зазначені обставини суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що у задоволенні заявленого ліквідатором Борейком А.М. у позовній заяві №02-14/08Д-07 від 03.07.2020 клопотанні про відновлення пропущеного строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав слід відмовити.

33. Згідно до частини 5 статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

34. Суди попередніх інстанцій визнали поважними причини пропуску позовної давності позивачем у справі враховуючи наступні обставини.

35. Відповідно до вимог частини першої статті 41 Закону Про банкрутство, ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

36. Згідно частини 3 статті 98 Закону про банкрутство, під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

37. Аналогічні вимоги містить частина 3 статті 12 Кодексу України з процедур банкрутства, якою визначено, що під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).

38. У пункті 10.20 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012 зроблено висновок, що, вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності при зверненні за захистом порушеного права у спорі, стороною якого є боржник, що вирішується у справі про банкрутство, суди мають виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права. Тому, вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, суд, з огляду на положення статті 13 ЦК України ("Межі здійснення цивільних прав"), має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання: надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо.

39. Постановою Господарського суду Житомирської області від 08.07.2014 у справі №4/42-Б, зокрема, визнано банкрутом Житомирське ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго"; відкрито ліквідаційну процедуру банкрута; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1.

40. Згідно частин першої, третьої статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

41. Окрім того, відповідно до статті 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

42. Згідно частини другої статті 38 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та, розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

43. Відповідно до частини першої статті 40 Закону про банкрутство у постанові про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута з урахуванням вимог, установлених цим Законом, з числа арбітражних керуючих, якщо інше не передбачено цим Законом.

44. Відповідно до частин першої та другої статті 41 Закону про банкрутство, ліквідатор - це фізична особа, яка організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута.

45. Ухвалою Господарського суду Житомирської області 20.12.2016, яка набрала законної сили, було усунуто арбітражного керуючого ОСОБА_1. від виконання обов`язків ліквідатора Житомирського ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго" та покладено на нього тимчасове виконання обов`язків ліквідатора до призначення нового ліквідатора у визначеному Законом порядку.

46. У вищезазначеному судовому рішенні (ухвалі від 20.12.2016) Суд дійшов висновку про неналежне виконання арбітражним керуючим ОСОБА_1. обов`язків ліквідатора банкрута, що призвело до значного перевищення допустимих строків здійснення ліквідаційної процедури та завдання збитків як кредиторам так і банкруту у вигляді зайвих витрат на здійснення ліквідаційної процедури, зокрема, з оплати грошової винагороди арбітражного керуючого за відповідний період. Крім того, судом встановлено відсутність у матеріалах справи доказів звітування ліквідатором банкрута щомісяця перед комітетом кредиторів про нарахування та виплату грошової винагороди. Зазначено, що звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди до суду також не подавався упродовж ліквідаційної процедури банкрута, а тому ліквідатором банкрута систематично порушувалися вимоги абзацу 1 статті 115 Закону про банкрутство.

47. Вищим господарським судом України у постанові від 27.06.2017 у даній справі було встановлено, що у фінансовому звіті ліквідатора банкрута ОСОБА_1 від 18.04.2016 про нарахування та виплату основної грошової винагороди за період з 08.07.2014 по 18.04.2016 на суму 113 552, 86 грн міститься інформація про виплату з ліквідаційного рахунку банкрута грошової винагороди в сумі 113 552, 86 грн, які було проведено з порушенням чинного законодавства.

48. Колегія суддів Вищого господарського суду України у цій же постанові вказала про те, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено систематичність порушень відповідачем вимог абзацу 1 частини 7 статті 115 Закону про банкрутство, невідповідність дій арбітражного керуючого ОСОБА_1 ознакам добросовісності та сумлінності, які здійснювались без урахування інтересів боржника та кредиторів, що призвело не тільки до значного перевищення максимально допустимих строків здійснення ліквідаційної процедури, а також до завдання збитків як кредиторам, так і банкруту, у вигляді зайвих витрат на здійснення ліквідаційної процедури, зокрема з оплати грошової винагороди арбітражного керуючого.

49. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що факти, встановлені в ухвалі Господарського суду Житомирської області від 20.12.2016 та постанові Вищого господарського суду України від 27.06.2017 у справі № 4/42-Б про визнання банкрутом Житомирського ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго", встановлені за участі того ж самого учасника провадження - ОСОБА_1 , відтак, обставини встановлені в зазначених судових рішеннях, які набрали законної сили, є преюдиціальними і повторного доведення не потребують.

50. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

51. Судами встановлено, що після призначення ліквідатором Борейка А.М., та отримання 20.01.2018 за актом приймання - передачі від колишнього ліквідатора банкрута ОСОБА_1 документації банкрута, проаналізувавши матеріали справи та отримані документи боржника, Борейко А.М. виявив безпідставне отримання коштів ОСОБА_1 та неодноразово звертався до останнього, зокрема, з вимогами № 02-14/05-07 від 24.07.2019, № 02-14/06-07 від 15.11.2019 про повернення на ліквідаційний рахунок банкрута безпідставно отриманих грошових коштів та з метою отримання додаткових доказів звітування ОСОБА_1 щомісяця перед комітетом кредиторів про нарахування та виплату грошової винагороди у відповідний період, що свідчить про добросовісну поведінку позивача.

52. Крім того, суди попередніх інстанцій встановили, що матеріали справи №4/42-Б про визнання банкрутом Житомирського ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго" не містять інших доказів виконання ліквідатором ОСОБА_1. ч. 7 ст. 115 Закону про банкрутство, зокрема, звітів ліквідатора про нарахування та виплату основної грошової винагороди та доказів їх розгляду комітетом кредиторів за період з 08.07.2014 по 18.04.2016.

53. Судом апеляційної інстанції правомірно відхилено аргументи скаржника про те, що останнім дотримано законодавчих норм щодо доведення до відома комітету кредиторів і суду щомісяця звітів про нарахування та виплату грошової винагороди з огляду на те, що суди встановили відсутність у матеріалах судової справи № 4/42-Б доказів погодження чи схвалення комітетом кредиторів щомісячних звітів ліквідатора боржника ОСОБА_1, як передбачено імперативною нормою ч. 7 ст. 115 Закону про банкрутство. (Аргументи касаційної скарги наведені у пункті 14.1. є аналогічні наведеним в апеляційній скарзі, є необгрунтованими).

54. Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що додані до апеляційної скарги ОСОБА_1 докази: заява від 05.04.2017 № 36/126 про приєднання до матеріалів справи № 4/42-Б письмових доказів, зокрема проміжного звіту ліквідатора від 30.01.2017 та протоколу № 10 засідання комітету кредиторів від 30.01.2017, не були предметом розгляду в суді першої інстанції і подані скаржником лише в суді апеляційної інстанції.

55. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що після встановлення в ухвалі Господарського суду Житомирської області від 20.12.2016 та постанові Вищого господарського суду України від 27.06.2017, у справі № 4/42-Б про визнання банкрутом Житомирського ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго", які набрали законної сили, за участі того ж самого учасника провадження - ОСОБА_1 безпідставного отримання коштів у сумі 113 552, 86 грн, зазначені кошти на ліквідаційний рахунок банкрута не повернуто, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача.

56. Відповідно до приписів статей 73, 74, ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

57. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

58. Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

59. За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

60. Отже, суди попередніх інстанцій, визнали обґрунтованими доводи ліквідатора Борейка А.М. про те, що останній не знав і не міг знати про порушення прав як самого боржника, так і його кредиторів раніше 07.11.2017 - дати його призначення ліквідатором у даній справі, а також дати передачі попереднім органом управління документації банкрута (акт приймання-передачі від 20.01.2018); невжиття ОСОБА_1 тривалий час дій для повернення коштів на рахунок банкрута; усунення судом попереднього арбітражного керуючого та призначення його виконуючим обов`язків ліквідатора у справі з 20.12.2016 по 07.11.2017; неналежне виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків та дійшли висновку, що вказані причини вплинули на пропуск позовної давності для звернення арбітражного керуючого - ліквідатора Борейка А.М. до суду за захистом порушених прав боржника.

61. Отже суди попередніх інстанцій дійшли висновку про поважність причин пропуску позовної давності Житомирським ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго" в особі ліквідатора Борейка А.М. у цій справі.

62. З огляду на викладене та встановлення судами попередніх інстанцій обставин безпідставного нарахування та зняття ОСОБА_1 з ліквідаційного рахунку боржника 113 552,86 грн за відсутності доказів на підтвердження проведеної ОСОБА_1 роботи ліквідатора за період з 08.07.2014 по 18.04.2016, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для задоволення заяви Житомирського ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго" в особі ліквідатора Борейка А.М. та стягнення з колишнього ліквідатора боржника - ОСОБА_1 на користь позивача безпідставно отриманих коштів у сумі 113 552, 86 грн .

63. Аналізуючи обсяг дослідження доводів скаржника та повноту їх відображення у судових рішеннях, вичерпність висновків суду, суд касаційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

64. На думку колегії суддів Касаційного господарського суду скаржникові наведено обґрунтування на всі доречні та вагомі доводи, викладені у касаційній скарзі.

65. У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, Європейський суд з прав людини, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

66. З огляду на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку, що постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 та рішення Господарського суду Житомирської області від 10.03.2021 у справі № 4/42-Б(906/798/20) прийняті відповідно до фактичних обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для їх зміни або скасування відсутні.

67. Оскільки підстав для скасування оскаржуваних у справі судових рішень немає, то судовий збір згідно з статті 129 ГПК України за подання касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 та на рішення Господарського суду Житомирської області від 10.03.2021 у справі № 4/42-Б(906/798/20) залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 та рішення Господарського суду Житомирської області від 10.03.2021 у справі № 4/42-Б(906/798/20) залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді С. В. Жуков

В. Я. Погребняк