СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Харків Справа № 922/1256/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Терещенко О.І. , суддя Шутенко І.А.

за участю секретаря судового засідання Пахомової І.В.

та представників учасників справи:

позивача Новак Т.О. (довіреність б/н від 02.11.2020, договір №05/03-20 від 05.03.2020) в режимі відеоконференції;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" (вх.№2830Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 10.08.2021 (суддя О.В. Бринцев, повний текст рішення складено 19.08.2021) у справі №922/1256/21

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "С-Інжиніринг", Одеська обл., м. Чорноморськ;

до Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект", м. Харків;

про стягнення 1308968,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2021 ТОВ "С-Інжиніринг" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до АТ "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача:

- грошову суму заборгованості за виконані роботи за Договором на виконання проектних робіт від 19.02.2019 №19/03-19 у розмірі 664.840,00 грн, 50.038,80 - загальну суми пені, 25.833,61 грн - 3% річних, 50.038,80 грн - додатковий штраф у розмірі 7%, 514.514,15 грн - інфляційні втрати;

- грошову суму заборгованості за виконані роботи за Договором на виконання проектних робіт від 19.02.2019 №19/02-19 у розмірі 360.684,00 грн, 28.726,88 грн - загальну суми пені, 17.248,35 грн. - 3% річних, 28.726,88 грн - додатковий штраф у розмірі 7%, 31.616,93 грн - інфляційні втрати, а також витрати зі сплати судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.08.2021 у справі №922/1256/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "С-Інжиніринг":

за Договором на виконання проектних робіт від 19.02.2019 №19/03-19:

- 306.420,00 грн заборгованість за виконані роботи;

- 25.019,40 грн пеня;

- 29.026,20 грн 3% річних;

- 67.549,43 грн інфляційні втрати;

за Договором на виконання проектних робіт від 19.02.2019 №19/02-19:

- 14.363,44 грн пеня;

- 18.983,66 грн 3% річних;

- 40.309,03 грн - інфляційні втрати;

В частині стягнення 206.192,00 грн заборгованості за виконані роботи провадження у справі №922/1256/21 закрито.

В решті позову відмовлено.

Акціонерне товариство "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить змінити рішення господарського суду Харківської області від 10.08.2021 у справі №922/1256/21 в частині стягнення пені в сумі 39382,84 та прийняти в цій частині нове рішення, яким в відмовити в задоволенні позову. Просить змінити рішення в частині стягнення 3% річних, зменшивши розмір стягуваних 3% річних на 50%.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд неправомірно відмовив у застосуванні строків позовної давності в частині заявленої пені із посиланням на норми Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ. Разом із тим, судом першої інстанції не враховано, що Закон від 30.03.2020 № 540- ІХ набув чинності лише 02.04.2020. Вважає, що на правовідносини між сторонами, що виникли до 02.04.2020 (зокрема в частині нарахування пені за період з 16.01.2020 по 02.04.2020) цей Закон застосовуватися не може.

Зазначає, що висновок суд першої інстанції, що 3% річних за своєю правовою природою не є санкціями, тому підстави для їх зменшення відсутні зроблені без врахування позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 18.03.2020 справа №902/417/18.

13.09.2021 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №922/1256/21 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Терещенко О.І., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 справу №922/1256/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" на рішення господарського суду Харківської області від 10.08.2021 у справі №922/1256/21 та призначено її до розгляду на "01" листопада 2021 року об 12:30 годині.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Інжиніринг" (вх.№11893 від 18.10.2021) надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 01.11.2021 задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/1256/21 режимі відеоконференції. Ухвалено здійснювати проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" (https://easycon.com.ua/).

В судове засідання 01.11.2021 з`явився представник позивача (в режимі відеоконференції), який заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "С-Інжиніринг" (виконавець) та АТ ХІ "Енергопроект" (замовник) були укладені Договори на виконання проектних робіт від 19.02.2019 №19/02-19 (далі - Договір №19/02-19, т.1, а.с. 21-25) та від 19.02.2019 №19/03-19 (далі - Договір №19/03-19, т.1, а.с. 10-14).

За умовами Договору №19/02-19 замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати проектні роботи по об`єкту: ВП "Южно-Українська АЕС", за темою: "Енергоблок №3. Модернізація розподільчих пристроїв 6/0,04 кВ в частині заміни КРП-0,4 кВ систем нормальної експлуатації, важливих для безпеки (ЕЕТП та машзал). Розробка робочої документації".

За умовами Договору №19/03-19 замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати проектні роботи стадії "Робоча документація", та передати замовнику проектну документацію по об`єкту: "Енергоблок №3. Модернізація розподільчих пристроїв 6/0,4 кВ в частині заміни КРП-0,4 кВ обстройки реакторного відділення. Розробка робочої документації".

На виконання умов укладених договорів позивачем були надані, а відповідачем прийняті роботи за Договором №19/02-19 на суму 510.384,00 грн та за Договором №19/03-19 на суму 714.840,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами здачі приймання робіт (надання) послуг від 16.12.2019 №№183, 184 відповідно. Акти підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств.

Позивач зазначає, що відповідач частково сплатив заборгованість за виконані роботи.

Обставини щодо несплати заборгованості стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) з відповідача на користь позивача:

- за Договором №19/02-19: 180.192,00 грн - заборгованість за виконані роботи; 28.726,88 грн - пеня; 19.010,78 грн - 3% річних; 28.726,88 грн - додатковий штраф; 40.309,03 грн - інфляційні втрати;

- за Договором №19/03-19: 332.420,00 грн - заборгованість за виконані роботи; 50.038,80 грн - пеня; 29.084,96 грн - 3% річних; 50.038,80 грн - додатковий штраф; 67.549,43 грн - інфляційні втрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за виконані роботи, місцевий суд визнав їх доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з урахування часткової оплати після відкриття провадження у справі.

Приймаючи рішення про стягнення пені за договором № 19/02-19 у розмірі 14 363, 44 грн. та за договором № 19/03-19 у розмірі 25 019, 40 грн. суд першої інстанції у межах заявлених вимог вважає обґрунтованими наведені позивачем розрахунки, задовольнивши клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 50 %. При цьому, судом відмовлено у застосуванні наслідків спливу позовної давності.

Судом першої інстанції перераховано 3% річних суму інфляційних втрат, оскільки позивачем допущено помилки у їх розрахунках. Разом із тим, місцевий суд відмовив у задоволенні клопотання їх зменшення з огляду на відсутність таких підстав. Так, суд першої інстанції прийшов до висновку, що 3 % річних за своєю правовою природою не є санкціями, тому підстави для їх зменшення відсутні.

Також судом відмовлено в частині стягнення з відповідача додаткового штрафу за договорами, оскільки представник позивача в судовому засіданні не підтримав вимоги в цій частині.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Умовами пункту 2.3. Договорів №№19/02-19, 19/03-19 передбачено, що оплата за виконані роботи здійснюється замовником на підставі двосторонньо підписаних актів здачі-приймання робіт протягом 30 календарних днів з дати підписання актів за умови реєстрації виконавцем податкової накладної в ЄРПН.

З наявних у матеріалах справах актів здачі-приймання робіт (т.1, а.с. 31-32) вбачається, що позивачем були виконані, а відповідачем прийнятий, але не оплачені в повному обсязі проектні роботи. Внаслідок цього у відповідача станом на 07.06.2021 утворилась заборгованість за Договором №19/02-19 в розмірі 180.192,00 грн та за Договором №19/03-19 - 332.420,00 грн. Цей факт визнається усіма учасниками справи і тому згідно з частиною першою статті 75 ГПК України не підлягає доказуванню.

Після відкриття провадження в даній справі відповідачем була повністю погашена заборгованість за Договором №19/02-19 в розмірі 180.192,00 грн та частково заборгованість за Договором №19/03-19 в розмірі 26.000,00 грн. Це підтверджується наданими відповідачем копіями платіжних доручень та поясненнями представників позивача та відповідача в судовому засіданні 10.08.2021.

Таким чином, оскільки між сторонами відсутній предмет спору в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором №19/02-19 в розмірі 180.192,00 грн та за Договором №19/03-19 у розмірі 26.000,00 грн, суд закрив провадження у справі в цій частині вимог. В решті суд дійшов висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №19/03-19 у розмірі 306.420,00 грн.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Пеня та додатковий штраф за порушення строків оплати виконаних робіт встановлена пунктами 4.2. Договорів №№19/02-19, 19/03-19. Згідно з ними, за порушення строків оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцеві пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 7% від вартості простроченого платежу. Якщо порушення строків оплати виконаних робіт продовжується понад тридцять днів, замовник сплачує додатковий штраф у розмірі 7% від вартості неоплаченої в строк роботи.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Встановлені вище обставини, а саме наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання свідчить про наявність правових та фактичних підстав для нарахування пені, додаткового штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Місцевий суд відмовив в частині стягнення з відповідача додаткового штрафу за Договором №19/02-19 в розмірі 28.726,88 грн та за Договором №19/03-19 в розмірі 50.038,80 грн, оскільки позивачем не підтримано в судовому засіданні вказані вимоги. В цій частині рішення сторонами не оскаржується.

Перевіркою наданих розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, які містяться в заяві про зменшення розміру позовних вимог (т.1, а.с. 211-214), судом першої інстанції встановлено, що позивачем допущені помилки під час їх нарахування.

Перевіркою наданих розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, які містяться в заяві про зменшення розміру позовних вимог (т.1, а.с. 211-214), судом встановлено, що позивачем допущені помилки під час їх нарахування.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що по-перше в період прострочки позивачем помилково включені дні часткового виконання зобов`язання відповідачем. Це неправильно, з огляду на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України). Тому день фактичного виконання зобов`язання є днем, коли зобов`язання вважається вже виконаним. Отже, неправомірно включати цей день в період нарахування пені та відсотків річних.

Така позиція суду відповідає положенням пункту 1.9. Постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань від 17.12.2013 №14. Також вона узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.06.2018 у справі №922/1008/16, де зазначено наступне: "В даному випадку суд першої інстанції вірно здійснив перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних".

По-друге, під час здійснення нарахування інфляційних втрат за неповний місяць позивачем не враховано, що якщо час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу (відповідна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 20.11.2020 у справі 910/13071/19).

На підставі викладеного, зробивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до приписів чинного законодавства місцевий суд вірно вказав, що їх арифметично вірний розмір за Договором №19/02-19 становить 18.983,66 грн та 46.153,17 грн відповідно, а за Договором №19/03-19 - 29.026,20 грн та 77.899,47 грн. При цьому інфляційні втрати підлягають стягненню в сумі, котра не виходить за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України), а саме за Договором №19/02-19 - 40.309,03 грн, за Договором №19/03-19 - 67.549,43 грн.

По-третє, позивачем неправильно визначений розмір пені (0,1%) та період її нарахування. Оскільки згідно зі статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Також згідно з положеннями частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Натомість умовами пунктів 4.2. Договорів №№19/02-19, 19/03-19 передбачено обмеження розміру пені, який складає 7% від вартості простроченого платежу. Таким чином, допущені помилки в розрахунку пені (за період з 16.01.2020 по 16.07.2020) не вплинули на її остаточний розмір, визначений самим позивачем, а саме: 28.726,88 грн та 50.038,80 грн відповідно. При цьому, арифметично вірний розмір пені за Договором №19/02-19 становить 35.726,88 грн (510.384,00 грн * 7%). Проте ця сума не підлягає стягненню, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України).

З огляду на викладене, місцевий суд правомірно дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є законними, обґрунтованими в наступних розмірах:

- за Договором №19/02-19: пеня - 28.726,88 грн; 3% річних - 18983,66 грн; інфляційні втрати - 40.309,03 грн;

- за Договором №19/03-19: пеня - 50.038,80 грн; 3% річних - 29.026,20 грн; інфляційні втрати - 67.549,43 грн.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені , пославшись приписи Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 № 540-ІХ.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що Закон від 30.03.2020 № 540- ІХ набув чинності лише 02 квітня 2020 року.

Вважає, що на правовідносини між сторонами, що виникли до 02 квітня 2020 року (зокрема в частині нарахування пені за період з 16 січня 2020 року по 02 квітня 2020 року) застосовуватися не може.

Колегія суддів вважає помилковими такі доводи апелянта, оскільки на момент набуття чинності Законом від 30.03.2020 № 540- ІХ строк позовної давності щодо стягнення пені не сплив, а відтак продовжився в силу наведеного Закону.

Відповідач просить суд зменшити розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат на 90%. В обґрунтування поданого клопотання (т.1, а.с. 29-32) заявник посилається на те, що АТ ХІ "Енергопроект" є підприємством державного сектору економіки, в статутному капіталі якого є державна частка, що становить 50% + 1 акція. Основним та по суті єдиним контрагентом відповідача є ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та його відокремлені підрозділи. У даній справі позивачем були виконані проектні роботи за Договорами №№19/02-19, 19/03-19, які є предметом договорів, укладених між відповідачем та генеральним замовником - ВП "Южно-Українська АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом". Оплата виконаних та прийнятих проектних робіт генеральним замовником станом на теперішній час не проведена. У зв`язку з чим, відповідач не мав та не має можливості здійснити своєчасну оплату проектних робіт, виконаних позивачем, проте вживає всіх можливих заходів для вирішення питання погашення заборгованості за виконані послуги.

Місцевий суд дійшов висновку, що в сукупності із об`єктивними обставинами, складної ситуації у державі та її економічного становища, обставини, на які посилався відповідач, свідчать про їх винятковість, а отже наявність підстав для зменшення нарахованої йому пені.

З огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги ступінь добровільного виконання зобов`язання відповідачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача, виходячи із міркувань справедливості, добросовісності, розумності, як загальних засад цивільного законодавства, прагнучи забезпечити баланс майнових інтересів сторін, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права зменшення розміру пені на 50%.

Разом з тим, місцевий суд відмовив у зменшенні 3% річних та інфляційних втрат, то підстави для такого зменшення відсутні. Застосований розмір відсотків річних не перевищує мінімального розміру, встановленого в частині другій статті 625 ЦК України. Окрім того, 3% річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою не є санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає: 1) в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; 2) у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зменшення 3% річних та інфляційних.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, відповідач вважає, що такі доводи суду зроблені без врахування позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 18 березня 2020 року справа №902/417/18.

Судова колегія зазначає, що в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на яку посилається апелянт, як на підставу зменшення 3% річних та інфляційних у справі, що розглядається, між сторонами виник спір у зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов договору поставки від 01.06.2017 №АП-02-0110 щодо своєчасної та повної оплати за отриманий товар. Позивач просив стягнути з відповідача, окрім суми основного боргу, пеню, штраф за прострочення виконання зобов`язань більше 10 днів та відсотки річних відповідно до процентної ставки, визначеної умовами договору. Сума річних заявлена позивачем на підставі домовленості, викладеної сторонами у пункті 5.5 договору, згідно з якою сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. Тобто сторони погодили зміну розміру відсотків річних в межах положень статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, зокрема, таке:

- справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин;

- закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах;

- господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань;

- якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;

- відповідно до положень статті 611, частини третьої статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання;

- звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру;

- з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у статті 233 ГК України, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Так, у розгляді вказаної справи Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що станом на момент звернення з позовом до суду сума заборгованості за договором поставки складала 98 381,92 грн. і була сплачена відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі, а позивач нарахував 40 306,19 грн. пені, 30 830,83 грн. штрафу, 110 887,30 грн. відсотків річних, що разом складає 182 024,32 грн, що перевищує майже в два рази суму прострочення.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у стягненні процентів річних з цих підстав.

Таким чином, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання та відмовити у їх стягненні.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів зазначає, що у справі №902/417/18 позивач нарахував суму пені, штрафу та відсотки річних, що разом перевищувала майже в два рази суму заборгованості, яка була повністю сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі.

Крім того, судова колегія наголошує, що у справі №902/417/18 сума річних заявлена позивачем на підставі домовленості, викладеної сторонами у пункті 5.5 договору, згідно з якою сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України. Тобто сторони погодили зміну розміру відсотків річних в межах положень статті 625 ЦК України.

Питання можливості зменшення судом розміру інфляційних втрат, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання Великою Платою не розглядалось, оскільки інфляційні в межах справи №902/417/18 не заявлялись до стягнення.

Натомість у справі, що переглядається, сума нарахованих йому річних не перевищує розмір заборгованості, розмір річних не змінювався сторонами за домовленістю, а нараховувався в розмірі процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, а саме 3 %.

Колегія суддів наголошує, що у справі, яка переглядається, та у справі №902/417/18 обставини не є подібними, про що описано вище, відтак відсутні підстави зменшення заявленої до стягнення суми 3 % річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог позивача шляхом стягнення з відповідача за Договором на виконання проектних робіт №19/02-19: 14.363,44 грн пені; 18.983,66 грн 3% річних; 40.309,03 грн - інфляційних втрат; за Договором на виконання проектних робіт №19/03-19: 306.420,00 грн заборгованості за виконані роботи; 25.019,40 грн пені; 29.026,20 грн 3% річних; 67.549,43 грн інфляційних втрат.

Твердження і доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.08.2021 у справі №922/1256/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08.11.2021.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя О.І. Терещенко

Суддя І.А. Шутенко