РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.10.2021Справа № 910/11358/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком"

про стягнення 1 152 062, 59 грн,

Представники учасників справи:

Від позивача: Сікорський Т.Г.;

Від відповідача: не з`явився;

Присутній у судовому засіданні: ОСОБА_1. - вільний слухач.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком" (далі - відповідач) про стягнення 1 152 062, 59 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору будівельного підряду № 27/08 від 27.08.2019 в частині повернення суми невідпрацьованого авансу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2021, яку занесено до протоколу судового засідання, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11358/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.08.2021.

11.08.2021 через електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Представник відповідача у підготовче засідання 11.08.2021 не з`явився, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 062.

Представник позивача у підготовчому засіданні 11.08.2021 надав суду для огляду оригінали первинних документів, доданих до позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2021, яку занесено до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче засідання по справі № 910/11358/21 на 08.09.2021.

Представник відповідача у судове засідання 08.09.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 790.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи № 910/11358/21 по суті на 29.09.2021.

29.09.2021 через електронну пошту до Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 29.09.2021 заперечив проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 29.09.2021 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та оголошено перерву по розгляду справи по суті на 13.10.2021.

Представник позивача у судовому засідання 13.10.2021 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 13.10.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16).

З урахуванням викладеного, неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не є перешкодою для розгляду даної справи по суті.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 13.10.2021 судом завершено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва прийшов до висновку про можливість ухвалення рішення у даній справі у відповідності до приписів ч.ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України

ВСТАНОВИВ:

27.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пайлком" (далі - підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" (далі - замовник) було укладено договір будівельного підряду № 27/08 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 2.1 Договору замовник доручає, а підрядник зобов`язується на власний ризик, власними та/або залученими силами, засобами, матеріалами виконати та здати замовнику відповідно до умов цього договору комплекс робіт з влаштування буронабивних паль діаметром 820 мм, визначених цим договором, по будівництву об`єкту, здати йому такі роботи у встановлений договором строк, а замовник зобов`язується здійснити приймання та сплатити вартість виконаних підрядником робіт та використаних ним при цьому матеріалів, комплектуючих виробів, за винятком наданих замовником, відповідно до умов договору.

Згідно з п. 2.2 Договору склад, вартість, об`єми та режим виконання робіт, вартість та кількість матеріалів, необхідних для виконання робіт, їх якісні та інші характеристики, місце виконання окремих робіт та інші додаткові умови визначаються в додатках до цього договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору початок та строки виконання робіт визначаються Графіком виконання робіт (додаток №2 до цього договору), а також іншими домовленостями сторін згідно з додатковими угодами до цього договору.

Пунктами 4.1, 4.3 Договору передбачено, що загальна договірна ціна цього договору визначається на підставі договірної ціни (додаток №1 до цього договору) та становить вартість усіх виконаних робіт на підставі цього договору. Остаточна вартість робіт, яку має сплатити замовник на користь підрядника, визначається на підставі Актів приймання виконаних будівельних робіт, підписаних сторонами в порядку, визначеному договором.

Згідно з п. 4.5 Договору сторони погодили, що замовник оплачує підряднику вартість виконаних робіт в наступному порядку:

- протягом 3 (три) календарних днів з моменту підписання договору замовник оплачує підряднику на умовах авансу 100% вартості перебазування техніки, що становить 1800000, 00 грн, в т.ч. ПДВ та 50 % від вартості робіт, що становить 3138750, 00 грн, в т.ч. ПДВ. Загальна сума авансу становить 4938750, 00 грн, в т.ч. ПДВ ;

Оплата за якісно виконані роботи (тобто, прийняті роботи за Актами виконаних робіт, як роботи виконанні без явних недоліків) здійснюється кожні 14 (чотирнадцять) календарних днів згідно актів виконаних робіт, підписаних сторонами в порядку згідно п. 5.1 - 5.4 договору, в строк, що не перевищує 5 (п`яти) банківських днів з моменту їх підписання (п. 4.5.2 договору).

Відповідно до п. 11.1 Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та умов договору (умови дострокового розірвання договору узгоджені в інших розділах даного договору).

За правовою природою укладений між сторонами Договір № 27/08 від 27.08.2019 є договором будівельного підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 875 Цивільного кодексу України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За змістом ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов Договору на користь підрядника замовником перераховано аванс у загальному розмірі 7 009 400, 00 грн, в т.ч. ПДВ 20%, а вартість виконаних підрядником згідно з Договором робіт склала 5 857 337, 41 грн. Відтак, за твердженням позивача, відповідно до сплачених замовником авансів, але не відпрацьованих підрядником, у ТОВ "Пайлком" виникло перед ТОВ "Віннер будівництво" непогашене грошове зобов`язання щодо повернення суми авансів в розмірі 1 152 062, 59 грн.

Для долучення до матеріалів справи позивачем надано копію підписаної представниками сторін та скріпленої печатками підприємств Додаткової угоди №1 від 27.10.2020 до Договору (надалі - Додаткова угода).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди станом на момент укладення цієї додаткової угоди підрядник визнає свій борг перед замовником на суму авансів, сплачених замовником, але не відпрацьованих підрядником за Договором, у розмірі 1 152 062, 59 грн, виходячи з наступного:

- розмір авансів, сплачених згідно з Договором замовником на користь підрядника, склав 7 009 400, 00 грн, в т.ч. ПДВ 20%;

- вартість виконаних згідно з Договором підрядником робіт, станом на момент укладення цієї додаткової угоди, склала 5 857 337, 41 грн, в т.ч. ПДВ 20%.

Пунктом 2 Додаткової угоди передбачено, що суму заборгованості у розмірі 1 152 062, 59 грн підрядник зобов`язаний повернути (сплатити) замовнику не пізніше ніж до 01.06.2021 включно.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач взятих на себе зобов`язань за Договором з урахуванням Додаткової угоди № 1від 27.10.2020 не виконав, суму заборгованості (авансу) у розмірі 1 152 062, 59 грн позивачу не повернув.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Пайлком" заперечень проти позову не наведено, обставин, повідомлених позивачем не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 152 062, 59 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. ), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком" (01133, м. Київ, вул. Бульвар Лесі Українки, буд. 21, приміщення 201; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" (03115, м. Київ, вул. Хмельницька, буд. 20/21, літ. А; ) суму заборгованості у розмірі 1 152 062 (один мільйон сто п`ятдесят дві тисячі шістдесят дві) грн 59 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 17 280 (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят) грн. 94 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 03.11.2021.

Суддя М.Є.Літвінова