ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 справа № 914/1862/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., за участю секретаря судового засідання Кучинської О.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт», м. Теребовля, Тернопільська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс», м. Миколаїв, Львівська область,

про: стягнення 250 000,00 грн. попередньої оплати.

представники сторін:

від позивача: Легеза Г.І.

від відповідача: не з?явився.

Заяв про відвід судді не надходило. Фіксування судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу «Акорд» не здійснювалось.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс» про стягнення 250 000,00 грн. попередньої оплати.

Ухвалою від 30.06.2021 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 02.08.2021 року. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Ухвалою від 04.10.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті на 08.11.2021 року.

В судове засідання 08.11.2021 року позивач явку уповноваженого представника забезпечив, відповідач не з`явився. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, однак останній не представив доказів зайнятості представника в іншому судовому засіданні по праві 462/6603/19, а встановити дану обставину з єдиного державного реєстру судових рішень не видалось можливим.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, 08.11.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням умов договору купівлі продажу металопродукції №01/04/16 від 11 квітня 2016 року. Відповідачем не проведено поставку товару на суму 250 000,00 грн. за який позивачем проведено попередню оплату.

ТзОВ «Ферозіт» скеровувалась ТзОВ « СП Галтекс» претензія про повернення попередньої оплати в розмірі 250 000,00 грн. №108-1 від 07.05.2021 року, однак така залишена без відповідного реагування.

Позиція відповідача

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів перерахування на користь відповідача грошових коштів в розмірі 250 000,00 грн.

Крім того, відповідач визнає перерахування коштів позивачем, але на суму 125 000,00 грн., які були повернуті позивачу згідно платіжного доручення №2087 від 06.07.2021 року.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

11 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» булоукладено договір № 11/04/16 купівлі-продажу металопродукції.

Відповідно до п. 1.1 Договору у порядку і на умовах, визначених у цьому Договорі, Продавець зобов`язується продати, а Покупець - прийняти й оплатити металопрокат, надалі Товар, за цінами та на умовах цього Договору, згідно Специфікацій, яка є невід`ємною частиною цього договору, з моменту їх підписання представниками Сторін.

Згідно з п. 5.2 Договору за взаємною домовленістю Сторін, можливе здійснення Покупцем часткової або повної попередньої оплати вартості поставки партії Товару.

12 квітня 2016 року Відповідач виставив Позивачу рахунок-фактуру № 1204-02 для здійснення попередньої оплати за товар на суму 250 000,00.

На виконання умов Договору 13 квітня 2016 року Позивач на підставі виставленого рахунку перерахував Відповідачу попередню оплату за товар у розмірі 250 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням.

Відповідно до п. 5.3. Договору у випадку здійснення Покупцем попередньої оплати за товар та відсутності поставок товару протягом 1 (одного) місяця, Продавець зобов`язується повернути на розрахунковий рахунок Покупця суми авансового платежу протягом 7 (семи) днів з моменту отримання письмової вимоги.

Між Позивачем та Відповідачем підписано акт взаємних розрахунків станом за період: січень 2018 р. - листопад 2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс» за договором №11/04/16 від 11 квітня 2016 року, згідно з яким залишок дебіторської заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 250 000,00 грн.

Позивачем представлено претензію про добровільне відшкодування коштів в розмірі 250 000,00 грн.

Відповідачем представлено платіжне доручення №2087 від 06.07.2021 року про повернення Філією Галтекс-Д ТОВ СП Галтекс коштів в розмірі 125 000,00 грн.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦКУ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГКУ).

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГКУ не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 530 ЦКУ встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як зазначено в ст. 610 ЦКУ, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 629 ЦКУ договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦКУ одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 ЦКУ встановлений обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як зазначено вище, Позивач 13 квітня 2016 року перерахував Відповідачу грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн., як попередню оплату за товар, проте Відповідач товар не передав. Кошти перераховано на підставі рахунку ТзОВ «СП Галтекс» №1204-02 від 12.04.2016 року та підтверджується платіжним дорученням №11478 від 13.04.2016 року з призначенням платежу за арматуру зг. рах. № 1204-02 від 12.04.2016 року.

Частиною 2 ст. 693 ЦКУ визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем. Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень ст. 693 ЦКУ умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на факт повернення коштів в розмірі 125 000,00 грн. згідно платіжного доручення №2087 від 06.07.2021 року, в якості повернення коштів перерахованих позивачем. В графі призначення платежу платіжного доручення №2087 від 06.07.2021 року не міститься посилання на рахунок-фактуру № 1204-02 від 12.04.2016 року чи платіжне доручення №11478 від 13.04.2016 року, хоча право визначення призначення платежу в платіжному доручення покладено на платника коштів. Крім того платником у платіжному доручення №2087 від 06.07.2021 року зазначено Галтекс-Д Філія ТОВ СП Галтекс. Враховуючи викладене суд позбавлений об`єктивної можливості встановити істині обставини за яких відбулось повернення коштів відповідачем згідно платіжного доручення №2087 від 06.07.2021 року, а також дійсний зв`язок між повернутими коштами платіжним дорученням №2087 від 06.07.2021 року та рахунком-фактурою №1204-02 від 12.04.2016 року і проведеною на підставі вказаного рахунку оплатою за платіжним дорученням №11478 від 13.04.2021 року.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, водночас позивачем доведено суду наявності правових підстав для стягнення з відповідача 250 000,00 грн. попередньої оплати.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України). Стандарт доказування «вірогідності доказів», який на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене, суд, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати в розмірі сплаченого позивачем судового збору відповідно до т. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 231, 233-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити.

2. Сягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс» (вул. Стрийське шосе, будинок, 3, м. Миколаїв, Миколаївський район, Львівська область, 81600; ідентифікаційний код 22191466) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» (вул. Шевченка, 171, м. Теребовля, Теребовлянський район, Тернопільська область, 48100, ідентифікаційний код 37961273) 250 000,00 грн. попередньої оплати та судовий збір в розмірі 3 750,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у строки, визначені главою 1 розділу Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію у справі, яка розглядається можна отримати за такою веб-адресою - http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015/, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст складено 09.11.2021 року.

Суддя Горецька З.В.