ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року

м. Київ

Справа № 905/107/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Губенко Н.М., Кібенко О.Р.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду Донецької області

(суддя - Левшина Г.В.)

від 16.03.2021

та постанову Східного апеляційного господарського суду

(головуючий - Зубченко І.В, судді - Медуниця О.Є., Чернота Л.Ф.)

від 26.05.2021

у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

про стягнення додаткових зборів і плат у сумі 64 994,12 грн,

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1.1. У січні 2021 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - АТ «Українська залізниця», позивач) звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (надалі - ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», відповідач) 64 994, 12 грн, з яких: плата за користування вагонами в розмірі 4 371,84 грн, збір за зберігання вантажу в розмірі 48 781,80 грн, плата за охорону вантажу в розмірі 11 840,48 грн.

1.2. В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджує, що відповідач в порушення умов договору про надання послуг №00039/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018, договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії №1/28 від 28.02.2017, а також Статуту залізниць України, Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (надалі - Правила розрахунків) та Правил зберігання вантажів (статті 12, 46 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (надалі - Правила зберігання) неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо внесення плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу та плату за охорону вантажу, нарахованих за несвоєчасне вивезення вагонів із станції призначення.

1.3. Відповідач проти задоволення позову заперечував та зазначав, що:

- позивач безпідставно нарахував плату за користування вагонами, оскільки несвоєчасне звільнення колії станції призначення виникло виключно з вини перевізника. ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» вказувало, що 22.07.2020 на під`їзну колію комбінату прибули 939 вагонів, з них на станцію Маріуполь-Сортувальний прибуло 318 вагони, що перевищило середньодобовий вагонообіг на станції Маріуполь-Сортувальний на 45,2 %, а тому він, на його думку, має бути звільнений від плати за користування вагонами на підставі статті 121 Статуту та пункту 16 розділу 6 Правил користування вагонами і контейнерами;

- під час проведення приймально-здавальних операцій було виявлено 17 технічно несправних вагонів (2 вагони власності ЦТЛ), які мали порушення технічного стану та загрожували безпеці руху, про що було зроблено запис у настільному журналі ф. ВУ-15 працівниками комбінату;

- звільнення колій станції Маріуполь-Сортувальний було здійснено своєчасно (у період безоплатного зберігання), тому вимоги регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» щодо сплати додаткових зборів у сумі 64 994, 12 грн з ПДВ повинні бути відхилені як безпідставно нараховані.;

- несвоєчасне звільнення колій станції призначення виникло виключно з причин, що залежать від залізниці.

1.4. Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній з викладеними у відзиві запереченнями щодо перевищення максимальної переробної спроможності на фронти навантаження (вивантаження) не погодився з огляду на таке:

- вагони не подавались локомотивом залізниці на фронти навантаження (вивантаження), а знаходились на передавальних коліях ст. Маріуполь-Сортувальний і згідно з умовами договору №1/28 від 28.02.2017 мали бути вивезені зі станції локомотивом відповідача впродовж 4 годин після закінчення передавальних операцій;

- укладені між сторонами договори не встановлюють максимальну переробну спроможність фронтів навантаження (вивантаження). Також договори не встановлюють будь-яких обмежень щодо мінімальної, максимальної кількості вагонів, що мають забиратися на під`їзну колію відповідача.

Крім того, позивач вказує, що питання обсягів та кількості відправлених вантажів, що надходять на адресу одержувача, вирішуються між одержувачем та його контрагентами під час здійснення ними господарської діяльності та виконання укладених договорів без участі залізниці.

2. Фактичні обставини справи, установлені судами

2.1. 14.02.2018 між ПАТ «Українська залізниця», яке змінило найменування на АТ «Українська залізниця» (перевізник) та ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (замовник) укладено договір про надання послуг №00039/ЦТЛ-2018, предметом якого відповідно до п. 1.1 є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

2.2. Надання послуг за договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами (пункт 1.3. договору).

2.3. Замовник зобов`язався, зокрема, оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника; відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника (п.п.2.1.6., 2.1.7. договору).

2.4. Перевізник зобов`язався, зокрема, приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС «Месплан», доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до договору; складати документи, передбачені пунктом 1.3. договору щодо нарахування сум платежів (п.п.2.3.2., 2.3.5. договору).

2.5. 28.02.2017 між ПАТ «Українська залізниця» (залізниця) та ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (власник колії) укладено договір №1/28 про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» при станції Маріуполь-Сортувальний регіональної філії «Донецька залізниця».

2.6. Пунктом 6 договору в редакції додаткової угоди від 17.07.2018 визначено: «Вагони, які здані власнику колії забираються власником колії з передавальних колій станції Маріуполь-Сортувальний залізниці впродовж 4-х годин після закінчення передавальних операцій, по станції Рудна власника колії впродовж 4-х годин після закінчення передавальних операцій».

2.7. Відповідно до пункту 14 договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії власник колії сплачує залізниці плату, у тому числі:

- за користування вагонами (контейнерами) згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами та Тарифного керівництва №1 (пп. «б»);

- інші збори і плати згідно Статуту залізниць України, Правил перевезень вантажів, Тарифного керівництва №1 (пп. «в»). Збори і плати сплачуються залізниці відповідно до діючого законодавства.

2.8. 22.07.2020 о 02:35 год на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці на адресу відповідача прибув потяг №9539. У складі потягу знаходилось 59 вагонів (у тому числі 1 вагон для одержувача на вантажному районі, 58 вагонів на адресу відповідача).

2.9. Факт подачі спірних 58 вагонів потягу №9539 на станцію Маріуполь-Сортувальний 22.02.2020 о 02:35 год відповідачем не оспорюється і підтверджується пам`ятками №2083 та №2084 про подавання вагонів. Згідно пам`яток передача 56 вагонів при поданні відбулась 22.07.2020 о 04:48 год та передача 2 вагонів при поданні відбулась 22.07.2020 о 05:35 год без зауважень щодо технічного стану вагонів.

2.10. Фактично потяг простояв на колії станції Маріуполь-Сортувальний до 14:50 год 23.07.2020, про що позивачем 27.07.2020 у присутності комерційних агентів станції Маріуполь-Сортувальний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був складений акт загальної форми №6-299.

2.11. Згідно з п.6 договору №1/28 в редакції додаткової угоди від 17.07.2018 вагони, які здані власнику колії забираються власником колії з передавальних колій станції Маріуполь-Сортувальний Залізниці впродовж 4-х годин після закінчення передавальних операцій, тобто відповідач повинен був забрати спірні вагони з колії станції Маріуполь-Сортувальний своїм локомотивом протягом 4-х годин після закінчення передавальних операцій.

2.12. Оскільки, згідно акту про затримку вагонів №1-55 (форма ГУ 23а), приймально-здавальні операції 56 вагонів були здійснені у період з 02:35 год до 04:48 год 22.07.2021, а 2 вагонів - у період з 02:35 год до 05:35 год 22.07.2020, тому відповідач повинен був забрати спірні 56 вагонів не пізніше 22.07.2020 о 08:48 год, та 2 вагони не пізніше 22.07.2020 о 09:35 год.

2.13. Загальний час простою 56 вагонів склав 30 год 02 хв, та 2 вагонів - 29 год 15 хв, що підтверджено актом про затримку вагонів №1-55 від 23.07.2020, який представником вантажоодержувача був підписаний із зауваженням такого змісту «Термін вказаний в договорі має декларативний характер і не несе за собою фінансову відповідальність».

2.14. Відомості плати за користування вагонами №27079107, №27079108 та накопичувальна картка №27070739 були пред`явлені ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» для підписання і оплати.

2.15. Представник ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» відомість та накопичувальну картку підписав із зауваженнями, зазначивши, що суми 3567,30 грн, 75,90 грн та 50 518,57 грн відхиляються, будуть розглянуті у претензійному порядку, причини відхилення не зазначено.

2.16. Претензією від 11.11.2020 залізниця звернулась до ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» з вимогою сплатити кошти в сумі 64 994,12 грн, в тому числі плата за користування вагонами, збір за зберігання та охорону вантажу.

2.17. Згідно відповіді №94/853 від 26.11.2020 на претензію, вимоги про сплату коштів у сумі 64 994,12 грн відхилено з посиланням на обставини того, що несвоєчасне звільнення колій станції Маріуполь-Сортувальний сталося з причин, що не залежали від ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча».

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1. Рішенням Господарського суду Донецької області від 16.03.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2021, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача плату за користування вагонами в сумі 4 370, 53 грн, збір за охорону вантажу в сумі 11840,48 грн, судовий збір у сумі 566,14 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення плати за користування вагонами в сумі 1,31 грн, збору за зберігання вантажу в сумі 48 781,80 грн відмовлено.

3.2. Суди першої та апеляційної інстанцій вказали про наявність підстав для стягнення плати за користування вагонами в сумі 4 370, 53 грн з огляду на таке:

- відповідачем не доведено, що затримка вивезення спірних вагонів мала місце з вини залізниці та не доведено, що вагони залізницею подавалися саме на фронти навантаження з перевищенням їх максимальної переробної спроможності;

- договір №1/28 від 28.02.2017 не містить умов максимальної переробної спроможності фронтів навантаження (вивантаження) та будь-яких обмежень щодо мінімальної або максимальної кількості вагонів, що мають забиратися на під`їзну колію відповідача;

- відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що перестоювання спірних вагонів було викликане необхідністю дотримання вимог Правил технічної експлуатації залізниць України і їх доставка на під`їзну колію комбінату загрожувала безпеці руху (вагони були небезпечними для перевезення).

3.3. Також суди вказали, що в затриманому потягу знаходились 5 вагонів з вантажем, який підлягав охороні, а тому за затримку вантажу, який охороняється з причин, не залежних від залізниці, останньою правомірно нараховано вартість за охорону вантажу в сумі 11 840,48 грн.

3.4. Відмовляючи у стягненні збору за зберігання вантажу, суди попередніх інстанцій вказали, що відповідач звільнив колії у період безоплатного зберігання, а тому підстави для нарахування та стягнення збору за зберігання вантажу в розмірі 48 781,80 грн відсутні, оскільки потяг № 9539 прибув 22.07.2020 о 02:35 год та був забраний з колій загального користування 23.07.2020 о 14:50. Суди при розрахунку періоду безоплатного зберігання вантажу вказали, що безоплатна доба зберігання починає обчислюватися з 24-ої години 22.07.2020 та закінчується о 24-ій годині 23.07.2020, а тому в цьому випадку нарахування збору за зберігання за встановленими чинним законодавством тарифами можливе з 00:00 годин 24.07.2020.

3.5. Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача, що останній потребував додаткового часу для оформлення належної документації у зв`язку з тим, що 26 вагонів прибули за досильними накладними, оскільки відповідач не довів, що погодженого сторонами часу не вистачило для оформлення документації пов`язаної з прибуттям 26 вагонів за досильними накладними. Крім того, до суду не надано доказів повідомлення відповідачем позивача про наявність об`єктивних підстав, які зумовлювали надання відповідачу додаткового часу для оформлення відповідної документації у зв`язку з прибуттям вагонів за досильними накладними.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження

4.1. 14.06.2021 позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати в частині відмови у стягненні збору за зберігання вантажу в сумі 48 781,80 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій час-тині.

4.2. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм статті 46 Статуту залізниць України, пункту 8 Правил зберігання вантажів та відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування цих норм права у подібних правовідносинах, що є підставою касаційного оскарження відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

4.3. З огляду на те, що справа є малозначною скаржник вказує, що відповідно до підпунктів «а», «в» пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для скаржника, оскільки:

- у судах першої та апеляційної інстанцій розглядаються 130 подібних позовних заяв про стягнення додаткових зборів і плат за затримки вантажу на станції призначення;

- відсутня однакова та стала судова практика щодо обчислення терміну безоплатного зберігання вантажу, що підтверджується наявністю різних позицій судів апеляційної інстанції, зокрема, у справах № 905/1693/20 та № 905/107/21;

- визначення порядку обчислення терміну безоплатного зберігання вантажу у цій справі впливає на правовідносини залізниці з іншими вантажоодержувачами;

- питання застосування терміну «безоплатного зберігання», у випадку затримки вантажу має виняткове значення.

4.4. Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до підпунктів «а», «в» пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України наявні підстави для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

4.5. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просив рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, оскільки суди правильно порахували період безкоштовного зберігання вантажу і відповідач не допустив жодного прострочення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

5.1. Верховний Суд, здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, проаналізувавши доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі та доводи відзиву на касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, надану судами попередніх інстанцій юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

5.2. Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5.3. У постанові Верховного Суду від 18.10.2021 у справі №905/175/21 в аналогічних правовідносинах було викладено висновок щодо порядку обчислення безоплатного зберігання вантажу, у випадку затримки вагонів на станції призначення та щодо застосування статті 46 Статуту залізниць України та пункту 8 Правил зберігання вантажів у випадку.

5.4. Суд касаційної інстанції у справі №905/175/21 дійшов таких висновків:

- всі вантажі, які прибувають на станцію призначення, зберігаються безкоштовно протягом доби, проте порядок обчислення початку безкоштовного строку залежить виключно від причин несвоєчасного вивантаження вантажу;

- у випадку затримки вантажу термін безкоштовного зберігання варто обчислювати після спливу 4-х годин, передбачених умовами договору для забирання вагонів;

- безкоштовну добу зберігання вантажу у випадку доведеності позивачем затримки вагонів необхідно розраховувати наступним чином: до часу прибуття потягу сумується час для розвантажувально - передавальних операцій та 4-х годинний термін для забирання вагонів, і лише після спливу вказаного часу починається відлік безоплатної доби зберігання вантажу.

5.5. Порядок зберігання та нарахування у зв`язку з цим відповідного збору регламентується Правилами зберігання вантажів.

5.6. Якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу (пункт 5 Правил зберігання).

5.7. Пунктом 46 Статуту залізниць передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

5.8. Згідно з пунктом 8 Правил зберігання, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

5.9. Термін безоплатного зберігання обчислюється: якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження; при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; при затримці - з моменту затримки.

5.10. Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №317 від 26.03.2009 передбачено, що неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.

5.11. З огляду на те, що позивачем доведена затримка вантажу, яка сталася з вини відповідача, що також встановлено судами, Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що безоплатна доба зберігання закінчилася о 00:00 годин 24.07.2020, оскільки суди розрахували її лише на підставі частини 2 статті 46 Статут залізниць, при цьому не врахували, що пунктом 8 Правил зберігання передбачений порядок визначення безоплатної доби, у випадку затримки вагонів.

5.12. Суд касаційної інстанції зауважує, що у справі, що переглядається, безоплатне зберігання 56 вагонів закінчилося о 8:48 год 23.07.2020 та 2 вагонів о 9:35 год 23.07.2020 (22.07.2021 о 2:35 год - прибув потяг №9539; о 4:48 год - закінчилися приймально - здавальні операції 56 вагонів та о 5:35 год ще 2 вагонів, а тому відлік безоплатної доби зберігання вантажу з урахуванням пункту 6 договору (в редакції додаткової угоди) розпочався о 8:48 год та 9:35 год - 22.07.2020 та закінчився о 8:48 год та 9:35 год - 23.07.2020), а вагони були забрані лише о 14:50 год - 23.07.2020.

5.13. За наслідками перевірки здійсненого позивачем розрахунку плати за зберігання вантажу, суд касаційної інстанції вважає його арифметично правильним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги в частині стягнення збору за зберігання вантажу підлягають задоволенню в повному обсязі.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

6.2. Згідно з положеннями статті 311 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

6.3. Оскільки суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а також оскільки виправлення відповідної помилки не потребує з`ясування нових обставин і дослідження нових доказів, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних у справі судових рішень та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги в частині збору за зберігання вантажу задовольнити повністю.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

7.2. Згідно з пунктом 2 частини 1, пунктом 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

7.3. Судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у справі, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 300, пунктом 3 частини 1 статті 308, статтями 311, 315 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 16.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2021 у справі № 905/107/21 в частині відмови у стягненні збору за зберігання вантажу у розмірі 48 781,80 грн скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині стягнення збору за зберігання вантажу у розмірі 48 781,80 грн задовольнити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. №1; ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. №5; ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84404, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, будинок №22; ) збору за зберігання вантажу у розмірі 48 781,80 грн, 1 703,86 грн - судового збору сплаченого за подання позовної заяви, 3405,00 грн - судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги та 4 540,00 грн - судового збору сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді Н. Губенко

О. Кібенко