ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021м. ДніпроСправа № 904/7378/21

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П. при секретарі судового засідання Савенко О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області (53207, Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Патріотів України, 174 в інтересах держави в особі

позивача 1: Нікопольської міської ради, 53213, Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Електрометалургів, буд.3,

позивача 2: Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня № 4" Нікопольської міської ради, 53201, Дніпропетровська область, м.Нікополь, пр.Трубників, буд.50,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУК.ЮА", 51077, Харківська область, м.Харків, вул.Шекспіра, буд.24,

про визнання недійсним пункту 4.2. Договору поставки № 55 від 20.03.2020 в частині включення ПДВ, стягнення 24000,00грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від прокуратури: Масенко А.О.

від позивача-1: Пометій М.І.

від позивача-2: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Нікопольська окружна прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі позивача 1: Нікопольської міської ради, 53213, Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Електрометалургів, буд.3, , позивача 2: Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня № 4" Нікопольської міської ради, 53201, Дніпропетровська область, м.Нікополь, пр.Трубників, буд.50, звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУК.ЮА", 51077, Харківська область, м.Харків, вул.Шекспіра, буд.24, , в якій просить суд:

- визнати недійсним п. 4.2 Договору від 20.03.2020 № 55, укладеного між комунальним підприємством "Нікопольська міська лікарня №1" Нікопольської міської ради та ТОВ "БУК.ЮА" в частині врахування до загальної суми договору податку на додану вартість у сумі 24 000, 00грн.;

- стягнути з ТОВ "БУК.ЮА" (код ЄДРПОУ - 43213121) на користь комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня №4" Нікопольської міської ради" (, р/р UА 0044804 в ДКСУ м. Київ МФО 820172) надміру сплачені бюджетні кошти в сумі 24 000,00грн. (двадцять чотири тисячі гривень);

- стягнути з ТОВ "БУК.ЮА" () на користь прокуратури Дніпропетровської області (49044, м.Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38, р/р 0291 в Державній казначейській службі України в м.Київ, МФО 820172, ) судові витрати в сумі 4540,00грн..

Ухвалою суду від 19.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.09.2021 о 14:30 год.

22.09.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача-1 надійшла заява про підтримання позову та про розгляд справи без участі представника.

19.10.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача-2 надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов, про день, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

З метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи та надання останньому можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на його юридичну адресу, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копії ухвал суду від 20.08.2021, 23.09.2021, 06.10.2021, 20.10.2021. Відомостей про наявність у відповідача інших адрес матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, і останній в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважається такими, що належним чином повідомлені про розгляд судом справи.

Враховуючи викладене, а також те, що неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справи за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Щодо звернення до суду з позовом Керівника Нікопольської окружної прокуратури суд зазначає наступне.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Таким чином "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 (п.п. 68,69,70 постанови).

Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під "нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій", у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Крім того, жодним нормативним актом не визначено переліку доказів, виключно на підставі яких суд має встановлювати наявність у прокурора підстав для реалізації конституційної функції представництва інтересів держави в суді.

В постанові від 24.04.2019 по справі № 911/1292/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив:

"Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас, є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи."

Прокурор надав докази звернення (лист від 13.05.2021 №04/61-1132вих-21, лист від 13.05.2021 №04/61-1133вих-21) до Нікопольської міської ради та Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня №4" НМР відповідно із запитами про інформацію чи вживатимуться заходи щодо повернення бюджетних коштів, які безпідставно включені до договорів по закупівлям товарів, які не підлягають оподаткуванню,в тому числі в судовому порядку та/або причини невжиття зазначених заходів.

Згідно з відповіддю Нікопольської міської ради від 18.05.2021 №1933/21, останньою не вживалися заходи щодо повернення коштів, оскільки Нікопольська міька рада не є стороною та розпорядником коштів по даним договорам. Однак, проводилася претензійна робота Комунальним підприємством "Нікопольська міська лікарня №1" Нікопольської міської ради.

Згідно з відповіддю Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня №4" Нікопольської міської ради листом №951 від 14.05.2021 Позивач-2 зверталося до відповідача з проханням перерахувати кошти у розмірі 24000,00 грн., сплачені у якості ПДВ. Проте кошти повернуті відповідачем не були.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43).

Отже, у цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави в особі Державного агентства рибного господарства України.

Під час розгляду справи досліджені матеріали, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, на офіційному веб-порталі публічних закупівель "Рrozorrо" міститься інформація, що комунальним підприємством "Нікопольська міська лікарня №1" Нікопольської міської ради (правонаступником прав і обов`язків якої є комунальне підприємство "Нікопольська міська лікарня №4" Нікопольської міської ради) 20.03.2020 оприлюднено звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель UА-2020-03-20-000707-а, за предметом закупівлі - Респіратор БУК 3к (FFР3) ДК 021:2015:33140000-3: Медичні матеріали у кількості 2000 шт.

За результатами вищевказаної закупівлі між Комунальним підприємством "Нікопольська міська лікарня №1" Нікопольської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "БУК.ЮА" укладено договір поставки №55 від 20.03.2020 (далі - Договір) про поставку респіраторів БУК-3К (50 ПДК) FFР3 в кількості 2000 шт.

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець продає, а Покупець купує товар по коду за ДК 021:2015:33140000-3 Медичні матеріали. Постачальник зобов`язаний поставити Покупцю товар, згідно з специфікацією, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього певну суму на умовах Договору.

Відповідно до специфікації до Договору №55 від 20.03.2020 постачається респіратори БУК-ЗК (50 ПДК) FFР3 в кількості 2000 шт., сума без ПДВ 120000,00 грн., ціна одиниці 60,00 грн. Загальна сума договору складає 144000,00 грн., у тому числі ПДВ 24000,00 грн.

Згідно з п. 4.2. загальна суму даного Договору становить 144000,00 грн., у тому числі ПДВ 24000,00 грн. В суму входить доставка.

Відповідно до видаткової накладної від 24.03.2020 № 9444 постачальник - поставив покупцю респіратори БУК-3К (50 ПДК) FFР3 в кількості 2000 шт., ціна без ПДВ 120000,00 грн., сума ПДВ - 24 000 грн., всього з ПДВ -144000,00 грн., згідно рахунку на оплату №1166 від 20.03.2020 року.

За вказаною накладною та рахунку Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня №1" Нікопольської міської ради здійснила оплату Товариству з обмеженою відповідальністю "БУК.ЮА" на суму 144000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 20.03.2020 № 126.

Керівник Нікопольської окружної прокуратури вважає, що даний договір укладено з порушенням норм чинного законодавства України та просить визнати п. 4.2 цього договору недійсним, оскільки за зазначеним у договорі товаром не нараховується та не сплачується ПДВ,

Вказане і стало причиною виникнення спору.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.41 Закону УКраїни "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ст.ст.179, 180 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Враховуючи викладене, сторони мають право встановлювати ціну в договорі на власний розсуд, водночас в окремих випадках, визначених законом, в договорах застосовуються ціни, що встановлені або регулюються уповноваженими на те органами. Тобто держава або уповноважені нею органи можуть встановлювати фіксовані ціни у вигляді граничного рівня цін або рівня рентабельності тощо.

Частиною 2 статті 2 Закону "Про публічні закупівлі" (чинного на момент укладення договору) визначено, що умови, порядок та процедури закупівель товарів, робіт і послуг можуть установлюватися або змінюватися виключно цим Законом та/або Законом України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", крім випадків, передбачених цим Законом. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно шляхом, внесення змін до цього Закону та/або до Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони".

У відповідності до ст.3 Закону, закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель: недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Згідно з підпунктами "а" і "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України. Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування ПДВ операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п.71 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID -19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17 березня 2020 року. Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19)" (далі - Закон № 530) впроваджено швидке проведення закупівель товарів, робіт і послуг, необхідних протидії поширенню інфекції.

З метою зниження ціни на необхідні товари лікарського призначення та регламентації порядку та способу проведення закупівель бюджетними установами товарів, робіт і послуг, необхідних для запобігання виникненню пандемії (COVID -19), постановою КМУ від 20.03.2020 №224 затверджено вичерпний перелік товарів, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню COVID -19, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від сплати мита та від оподаткування податком на додану вартість.

Враховуючи викладене, оскільки на операції з постачання на митній території України товарів, робіт і послуг, необхідних для запобігання виникненню пандемії (COVID -19) поширюється режим звільнення від оподаткування ПДВ на визначену у договорі про закупівлю продукцію, не нараховується та не сплачується.

Таким чином, порядок та механізм нарахування і сплати податку на додану вартість чи навпаки (операції, які не є об`єктом оподаткування або звільнені від оподаткування тощо) врегульовано нормами Податкового кодексу України, постанови КМУ від 20.03.2020 № 224 та, відповідно, не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку.

Відповідно до зазначеної вище Постанови №224, респіратори БУК-3К (50 ПДК) FFР3, що є предметом закупівлі, входить до переліку товарів, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від сплати мита та від оподаткування податком на додану вартість.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 189 Господарського кодексу України ціна в цьому кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Згідно з п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податок на додану вартість - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

За своєю правовою сутність ПДВ є частиною новоствореної вартості та сплачується покупцем товару (замовником послуг).

З аналізу вказаних приписів законодавства ціна договору є грошовий еквівалент товару та не має включати ставку, зокрема, податку на додану вартість.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 228 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним.

Крім того, правові наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 Цивільного кодексу України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно до ч.2 ст.208 Господарського кодексу України у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

З огляду на той факт, що сторони Договору визначили грошовий еквівалент одиниці товару, то визнання недійсним його п. 4.2 в частині включення додатково податку на додану вартість, як положення, що не включається до ціни відповідно до ст. 189 Господарського кодексу України, не впливає на чинність і дійсність решти умом Договору.

З наведеного вбачається, що включення до вартості закуповуваного товару 20% ПДВ у розмірі 24 000 грн. суперечить вимогам п. 71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України та постанові Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224.

Враховуючи викладене, Договір в частині врахування до його загальної суми 20% ПДВ в розмірі - 24 000 грн. є незаконним, а відтак підлягає визнанню недійсним. Відповідно, сума безпідставно сплачених коштів у вигляді ПДВ підлягає поверненню Покупцеві.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Окрім того, згідно з приписами ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 2 статті 208 Господарського кодексу визначено, що у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи;

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 14.01.2021 у справі № 922/2216/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 15.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; - відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

При укладанні даного Договору була відсутня правова підстава для включення до загальної суми Договору ПДВ у розмірі 24 000 грн., оскільки звільнення товару, що був предметом закупівлі - Респіратор БУК 3к (FFР3) від оподаткування ПДВ, включеного до Переліку №224, прямо передбачене положеннями п. 71 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Постачальник (Відповідач) отриману від покупця суму ПДВ до бюджету не сплатив, так як товар звільнено від оподаткування ПДВ, тому неповернення Відповідачем суми ПДВ, має наслідком збагачення відповідача на суму 24 000 грн., тобто Відповідач збагатився за відсутності правової підстави, визначеної законом. Тому підлягає стягненню з відповідача 24 000 грн. безпідставно набутих грошових коштів.

Враховуючи викладене, п. 4.2. до Договору від 20.03.2020 № 55 в частині врахування до загальної суми договору 20% ПДВ - 24 000 грн. підлягає визнанню недійсним, а кошти перераховані у якості ПДВ понад ціну за товар в сумі 24 000 грн., є безпідставно сплаченими та підлягають стягненню з ТОВ "БУК.ЮА" на користь Покупця.

При цьому, варто зауважити, що стороною договору є Комунальне підприємство "Нікопольська міська лікарня №1" Нікопольської міської ради, однак відповідно до п.2 рішення Нікопольської міської ради №103-69/VІІ від 28.08.2020 "Про реорганізацію юридичних осіб - комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня № 1" Нікопольської міської ради, комунального підприємства "Нікопольська міська психоневрологічна лікарня" Нікопольської міської ради " шляхом приєднання до комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня №4" Нікопольської міської ради, комунальне підприємство "Нікопольська міська лікарня №4" Нікопольської міської ради" є правонаступником усього майна, прав та обов`язків комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня №1" Нікопольської міської ради".

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у розмірі 4540,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради, Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня № 4" Нікопольської міської ради, до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУК.ЮА" про визнання недійсним пункту 4.2. Договору поставки № 55 від 20.03.2020 в частині включення ПДВ, стягнення 24000,00грн. задовольнити повністю.

Визнати недійсним п. 4.2 Договору від 20.03.2020 № 55, укладеного між комунальним підприємством "Нікопольська міська лікарня №1" Нікопольської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "БУК.ЮА" в частині врахування до загальної суми договору податку на додану вартість у сумі 24 000,00грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУК.ЮА" (51077, Харківська область, м. Харків, вул.Шекспіра, буд.24, ) на користь комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня №4" Нікопольської міської ради" (53201, Дніпропетровська область, м.Нікополь, пр.Трубників, буд.50, ) надміру сплачені бюджетні кошти в сумі 24 000,00 грн. (двадцять чотири тисячі гривень 00 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУК.ЮА" (51077, Харківська область, м. Харків, вул.Шекспіра, буд.24, ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м.Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38, р/р 0291 в Державній казначейській службі України в м.Київ, МФО 820172, ) судові витрати в сумі 4540,00грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок грн. 00 коп.).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.11.2021

Суддя С.П. Панна