РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.11.2021Справа № 910/14796/21

За позовом Комунального підприємства «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН»

до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню

автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району» м. Києва

про стягнення 139 446,48 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН» (далі - позивач, КП «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району» м. Києва (далі - відповідач, ШЕУ Оболонського району) про стягнення 139 446,48 грн на підставі Договору № 11/02 на відшкодування витрат (електроенергія) від 11.02.2021, з яких: 128 429,83 грн основного боргу, 6512,12 грн пені, 1305,33 грн 3% річних, 3199,20 грн інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем за період з січня по липень 2021 року не сплачено витрати та послуги, пов`язані із споживанням електричної енергії за Договором № 11/02 на відшкодування витрат (електроенергія) від 11.02.2021, внаслідок чого у відповідача виник основний борг у сумі 128 429,83 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2021 позовну заяву Комунального підприємства «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/14796/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/14796/21.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень (відповідне оголошення розміщене на сторінці Господарського суду міста Києва суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/), ухвала Господарського суду міста Києва від 16.09.2021 про відкриття провадження у справі № 910/14796/21 була надіслана на електронні адреси позивача та відповідача, вказані позивачем у позовній заяві, а саме: та .

Крім того, додатково, після відновлення фінансування, ухвала про відкриття провадження у справі була направлена на адресу місцезнаходження позивача та відповідача, яка відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Пунктом 2 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

В матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа, в якій зазначено, що ухвала про відкриття провадження у справі № 910/14796/21 від 16.09.2021 доставлена відповідачу 16.09.2021.

Оскільки представники позивача та відповідача не повідомляли суд про зміну адрес електронної пошти (ч. 8 ст. 120 ГПК України), тому останні вважаються належним чином повідомленими, а вказана ухвала врученою сторонам в порядку ст. 120, 242 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

11.02.2021 між Комунальним підприємством «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН» (підприємство, позивач) та Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району» м. Києва (споживач, відповідач) був укладений Договір № 11/02 на відшкодування витрат (електроенергія) (далі - Договір або Договір № 11/02 від 11.02.2021), відповідно до п. 1.1 (в редакції Додаткової угоди № 1 від 12.04.2021) якого на умовах та в порядку, визначених цим Договором, споживач відшкодовує підприємству вартість витрат та послуг, пов`язаних зі споживанням електричної енергії, а саме:

- вартість спожитої електричної енергії, вартість послуг з передачі електричної енергії, вартість послуг з розподілу електричної енергії, вартість використання електричних мереж підприємства для забезпечення електроживлення споживача, вартість послуг оператора ринку (фіксований платіж за участь на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку (далі - РДН/ВДР), платежу за здійснення операцій купівлі-продажу на РДН/ВДР) пропорційно до частки електричної енергії, спожитої споживачем, в загальному обсязі спожитої електричної енергії підприємством згідно з показниками приладу обліку споживання електричної енергії (лічильника) та розраховується по встановленій потужності струмоприймачів (об`єктів) споживача;

- вартість послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії згідно з Методикою обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії, затвердженою наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 06.02.2018 року № 87 (далі - Методика).

Підключення об`єкта споживача здійснюється від діючих електромереж підприємства згідно з Переліком об`єктів (Додаток 1) до цього Договору, що є його невід`ємною частиною (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору вартість спожитої електричної енергії, вартість послуг з передачі електричної енергії, вартість послуг з розподілу електричної енергії, вартість використання електричних мереж підприємства для забезпечення електроживлення споживача, вартість послуг оператора ринку (фіксований платіж за участь на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку (далі - РДН/ВДР), платежу за здійснення операцій купівлі-продажу на РДН/ВДР) пропорційно до частки електричної енергії, спожитої споживачем, в загальному обсязі спожитої електричної енергії підприємством згідно з розрахунком обсягу споживання, та вартість послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії згідно з Методикою обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії, затвердженою наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 06.02.2018 року № 87 (далі - Методика) за цим Договором на 2021 рік становить 333 184,77 грн, у тому числі ПДВ 20% - 55 530,80 грн, згідно з Розрахунком електричної енергії та реактивної електричної енергії, що передається та споживається споживачем (Додаток 4) до даного Договору, що є його невід`ємною частиною та згідно з Протоколом узгодження договірної ціни (Додаток 5) до даного Договору, що є його невід`ємною частиною.

Умовами пунктів 3.2.3 та 3.2.4 Договору передбачено, що споживач зобов`язується:

- не пізніше 7 (сьомого) числа поточного місяця самостійно отримувати рахунок-фактуру та не пізніше 7 (сьомого) числа першого місяця наступного за розрахунковим самостійно отримувати два примірника підписаного підприємством Акта здавання-приймання надання послуг (далі - Акт) за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, б. 35;

- своєчасно здійснювати відшкодування витрат, пов`язаних зі споживанням електричної енергії, оплату послуг в порядку визначеному розділом 4 цього Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору відшкодування витрат та оплата послуг, пов`язаних зі споживанням електричної енергії, здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування споживачем грошових коштів на поточний рахунок підприємства. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

До 10 (десятого) числа місяця наступного за розрахунковим періодом споживач проводить розрахунок за фактичний обсяг витрат та послуг, пов`язаних зі споживанням електричної енергії, розрахований відповідно до підпункту 3.2.3 Договору, що підтверджується Актом, окремим платежем з посиланням на номер Акта та номер Договору (п. 4.2 Договору).

Згідно п. 4.3 Договору після отримання Акта, споживач зобов`язується у триденний термін з дати отримання Акта підписати його уповноваженими особами та не пізніше 10 (десятого) числа місяця наступного за звітнім повернути один примірник Акта підприємству або надати мотивовану відмову від його підписання із зазначенням підстав такої відмови. Якщо у передбачені п. 4.3 цього Договору строки споживач не повертає підприємству підписаний примірник Акта або не надає письмову мотивовану відмову від підписання Акта, зобов`язання підприємства за цим Договором вважаються виконаними належним чином, Акт підписаний підприємством вважається прийнятим споживачем без зауважень та є підставою для розрахунку згідно з п. 4.2 цього Договору (п. 4.4 Договору).

Пунктами 5.1.1 та 5.1.2 Договору передбачено право підприємства своєчасно та в повному обсязі отримувати відшкодування витрат, пов`язаних зі споживанням електричної енергії, оплату послуг за цим Договором; вимагати відшкодування збитків, завданих підприємству, внаслідок порушення споживачем умов цього Договору.

Умовами п. 6.3 Договору сторони погодили, що споживач несе відповідальність за прострочення здійснення розрахунків згідно з пунктом 4.2 Договору, у вигляді пені в розмірі двох облікових ставок НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення підписів печатками сторін (за наявності) і діє до 31.12.2021 року (п. 9.1 Договору).

Позивач вказує на те, що у відповідача утворилась заборгованості в розмірі 128 429,83 грн за Договором № 11/02 від 11.02.2021, що і зумовило звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення 139 446,48 грн, з яких: 128 429,83 грн основного боргу, 6512,12 грн пені, 1305,33 грн 3% річних, 3199,20 грн інфляційних нарахувань.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, судом встановлено наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Між позивачем та відповідачем шляхом укладення Договору № 11/02 від 11.02.2021 на відшкодування витрат (електроенергія) виникли господарські правовідносини.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір № 11/02 від 11.02.2021, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем за період дії Договору з січня по липень 2021 року з метою здійснення розрахунків були оформлені Акти (надання послуг) на загальну суму 172 069,05 грн, а саме: № 1027 від 28.02.2021 на суму 107 928,70 грн, № 1732 від 31.03.2021 на суму 15 724,53 грн, № 2327 від 30.04.2021 на суму 11 701,60 грн, № 2885 від 31.05.2021 на суму 8 284,39 грн, № 3552 від 30.06.2021 на суму 15 811,08 грн, № 4384 від 31.07.2021 на суму 12 618,75 грн.

Вказані акти (надання послуг) були надіслані відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи реєстрами на відправку листів від 05.03.2021, 10.04.2021, 14.05.2021, 14.06.2021, 13.08.2021 та фіскальним чеком від 07.07.2021.

По матеріалам справи судом встановлено, що акти (надання послуг) № 1732 від 31.03.2021, № 2327 від 30.04.2021, № 2885 від 31.05.2021, № 3552 від 30.06.2021, № 4384 від 31.07.2021 підписані уповноваженим представником відповідача та скріплені печаткою, що свідчить про відсутність в останнього претензій по об`єму, якості та строкам надання послуг.

В позовній заяві позивач зазначає, що акт (надання послуг) № 1027 від 28.02.2021 або письмова мотивована відмова від його підписання відповідачем позивачу не надсилались.

Позивачем також були виставлені відповідачу рахунки № 1027 від 28.02.2021, № 1732 від 31.03.2021, № 2327 від 30.04.2021, № 2885 від 31.05.2021, № 3552 від 30.06.2021, № 4384 від 31.07.2021 на відшкодування вартості електричної енергії та компенсацію вартості перетікання реактивної електроенергії за період з січня по липень 2021 року.

Відповідачем вказані грошові зобов`язання були виконані лише частково в сумі 43 639,22 грн.

14.04.2021 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 15/06-834 від 14.04.2021 про сплату заборгованості за Договором № 11/02 від 11.02.2021, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (описом вкладенням, фіскальним чеком від 14.04.2021 та накладною № 136).

Станом на час вирішення справи по суті матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем суми заборгованості в розмірі 128 429,83 грн за Договором № 11/02 на відшкодування витрат (електроенергія) від 11.02.2021 суду не надано.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав, обставин справи, повідомлені позивачем, не спростував.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати витрати та послуги, пов`язані із споживанням електричної енергії за Договором № 11/02 на відшкодування витрат (електроенергія) від 11.02.2021, суд дійшов висновку, що Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району» м. Києва порушило умови Договору та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення основного боргу у розмірі 128 429,83 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 6 512,12 грн на підставі п. 6.3 Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що до 10 (десятого) числа місяця наступного за розрахунковим періодом споживач проводить розрахунок за фактичний обсяг витрат та послуг, пов`язаних зі споживанням електричної енергії, розрахований відповідно до підпункту 3.2.3 Договору, що підтверджується Актом, окремим платежем з посиланням на номер Акта та номер Договору.

З огляду на зазначене, відповідач був зобов`язаний оплати витрати та послуги, пов`язані із споживанням електричної енергії:

- згідно акта (надання послуг) № 1027 від 28.02.2021 в сумі 107 928,70 грн у строк до 10.03.2021 включно, а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 11.03.2021;

- згідно акта (надання послуг) № 1732 від 31.03.2021 в сумі 15 724,53 грн у строк до 12.04.2021 включно, оскільки останній день строку - 10.04.2021 припадає на вихідний, а отже, днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 12.04.2021 (ч. 5 ст. 254 ЦК України). Порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 13.04.2021;

- згідно акта (надання послуг) № 2327 від 30.04.2021 в сумі 11 701,60 грн у строк до 10.05.2021 включно, а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 11.05.2021;

- згідно акта (надання послуг) № 2885 від 31.05.2021 в сумі 8 284,39 грн у строк до 10.06.2021 включно, а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 11.06.2021;

- згідно акта (надання послуг) № 3552 від 30.06.2021 в сумі 15 811,08 грн у строк до 12.07.2021 включно, оскільки останній день строку - 10.07.2021 припадає на вихідний, а отже, днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 12.07.2021 (ч. 5 ст. 254 ЦК України). Порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 13.07.2021;

- згідно акта (надання послуг) № 4384 від 31.07.2021 в сумі 12 618,75 грн у строк до 10.08.2021 включно, а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 11.08.2021.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 6.3 Договору сторони погодили, що споживач несе відповідальність за прострочення здійснення розрахунків згідно з пунктом 4.2 Договору, у вигляді пені в розмірі двох облікових ставок НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Дослідивши розрахунок пені, долучений позивачем до позовної заяви, судом встановлено, що позивачем не було враховано положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, внаслідок чого було невірно визначено початок періоду нарахування пені згідно актів (надання послуг) № 1732 від 31.03.2021 та № 3552 від 30.06.2021.

Суд, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перерахунок суми пені, заявленої позивачем до стягнення з відповідача, встановив, що вірною сумою пені є 6 487,94 грн.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 512,12 грн пені підлягають частковому задоволенню в сумі 6 487,94 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 305,33 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 199,20 грн, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення суми 3% річних, встановив, що вірною сумою 3% річних є 1 300,15 грн.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 305,33 грн 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 1 300,15 грн.

Суд, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, встановив, що вірною сумою є 2 935,95 грн.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 199,20 грн інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 2 935,95 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Комунального підприємства «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН».

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 2 265,24 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району» м. Києва (Україна, 04073, місто Київ, провулок Куренівський, будинок 15-А; ідентифікаційний код 05465258) на користь Комунального підприємства «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН» (Україна, 03056, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 35; ідентифікаційний код 03328913) 128 429,83 грн (сто двадцять вісім тисяч чотириста двадцять дев`ять гривень 83 коп.) основного боргу, 6 487,94 грн (шість тисяч чотириста вісімдесят сім гривень 94 коп.) пені, 1 300,15 грн (одну тисячу триста гривень 15 коп.) 3% річних, 2 935,95 грн (дві тисячі дев`ятсот тридцять п`ять гривень 95 коп.) інфляційних втрат та 2 265,24 грн (дві тисячі двісті шістдесят п`ять гривень 24 коп.) судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 03.11.2021.

Суддя Гумега О.В.