РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.11.2021Справа № 910/12595/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНК-ЛАБОРАТОРІЯ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЯН ВІННЕР»

про стягнення 413 016, 88 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНК-ЛАБОРАТОРІЯ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЯН ВІННЕР» про стягнення 413 016, 88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з проведення медичних діагностичних лабораторних досліджень № 27/08/2020 від 27.08.2020 в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим, за ним обліковується заборгованість у розмірі 354 214, 00 грн, про стягнення якої, з урахуванням 30 482, 67 грн пені, 6 624, 59 грн 3% річних та 21 695, 62 грн інфляційних втрат, просить позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 позовну заяву було залишено без руху через недодержання заявником вимог ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

25.08.2021 до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 558 ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 вручено уповноваженому представнику відповідача - 13.10.2021.

Приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЯН ВІННЕР» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДНК-ЛАБОРАТОРІЯ» (виконавець) було укладено договір № 27/08/2020 про надання послуг з проведення медичних діагностичних лабораторних досліджень (далі - Договір), за умовами якого виконавець зобов`язався за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку виконувати медичні діагностичні дослідження (далі - послуги), а замовника зобов`язався приймати та оплачувати надані послуги (п. 1.1 Договору).

Відповідно до пунктів 4.1 - 4.4 Договору, за надання передбачених Договором послуг замовник сплачує за рахунком, виставленим виконавцем, в сумі, узгодженій при підписанні акту здавання-приймання наданих послуг.

Здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється за підсумками місяця, в який надавались послуги, актом здавання-приймання наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом п`яти робочих днів після закінчення місяця, в який надавались послуги. У разі, якщо протягом п`яти робочих днів замовник не підписав акт, наданий виконавцем, і не звернувся до виконавця із претензією щодо якості наданих послуг, послуги вважаються прийнятими.

Підписання акту здавання-приймання наданих послуг замовником або його уповноваженим представником є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Після підписання акту здавання-приймання робіт, замовник сплачує рахунок протягом п`яти робочих днів.

У пункті 5.4 Договору визначено, що у випадку порушення строку оплати послуг, наданих виконавцем, замовник сплачує на користь виконавця неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення такого платежу.

Згідно пунктів 8.1, 8.2 Договору, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020.

Звертаючись до суду з даним позовом, заявник вказує, що відповідач прийняв надані позивачем послуги на загальну суму 634 214, 00 грн, натомість власні зобов`язання щодо їх оплати виконав частково, сплативши лише 280 000, 00 грн, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За встановленими обставинами, на виконання умов Договору, позивачем надавались послуги, які полягали у проведенні медичних діагностичних лабораторних досліджень, проведення яких оформлювалось актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0001684 від 30.10.2020 на суму 264 670, 00 грн, № ОУ-0001878 від 30.11.2020 на суму 256 025, 00 грн, № ОУ-0010151 від 31.12.2020 на суму 112 854, 00 грн, № ОУ-0000147 від 29.01.2021 на суму 665, 00 грн.

Загальна сума послуг становить 634 214, 00 грн.

Судом враховано, що вказані акти не підписані замовником. Разом із цим в матеріалах справи міститься підписаний сторонами акт приймання-передачі документів від 14.01.2021, відповідно до якого відповідач прийняв акт звірки взаємних розрахунків від 31.12.2020, а також рахунки-фактури та акти від 30.10.2020, 30.11.2020, 31.12.2020.

Відтак, з огляду на відсутність претензій замовника щодо якості наданих послуг, такі вважаються прийнятими у відповідності до умов пункту 4.2 Договору.

З долучених до позовної заяви документів вбачається, що відповідачем частково погашено заборгованість на загальну суму 280 000, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 2198 від 26.05.2021 на суму 10 000, 00 грн, № 2127 від 21.04.2021 на суму 20 000, 00 грн, № 2006 від 10.03.2021 на суму 50 000, 00 грн, № 1785 від 30.12.2020 на суму 50 000, 00 грн, № 1673 від 11.12.2020 на суму 50 000, 00 грн, № 1644 від 04.12.2020 на суму 50 000, 00 грн, № 1689 від 15.12.2020 на суму 50 000, 00 грн.

Що ж стосується послуг, наданих по акту № ОУ-0000147 від 29.01.2021 на суму 665, 00 грн, суд вважає за необхідне вказати, що обсяг послуг за цим актом було включено в загальну суму заборгованості, яка визнана відповідачем у листі-гарантії № 26 від 29.03.2021 адресованому позивачеві, а відтак обставина реальності надання послуг по акту № ОУ-0000147 від 29.01.2021 не є спірною.

З огляду на погоджений сторонами у п. 4.4 Договору порядок розрахунків, надані послуги повинні були бути оплачені протягом п`яти робочих днів після підписання актів.

Отже, граничним строком (враховуючи підписаний сторонами акт приймання-передачі документів від 14.01.2021 та перенесення робочих днів у січні 2021 року) сплати рахунку-фактури № СФ-0000679 від 30.10.2020 було 20.01.2021, рахунку-фактури № СФ-0000775 від 30.11.2020 було 20.01.2021, рахунку-фактури № СФ-0001094 від 31.12.2020 було 20.01.2021, рахунку-фактури № СФ-0000055 від 29.01.2021 було 05.04.2021.

Проте, докази повного погашення грошових зобов`язань в матеріалах справи відсутні.

Отже, судом встановлено, що відповідач в порушення умов Договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати замовлених у позивача послуг, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 354 214, 00 грн, що належними та допустимими доказами спростовано не було.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати наданих послуг за Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 354 214, 00 грн є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім цього, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 30 482, 67 грн пені.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язань можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки, судом встановлено наявність порушення відповідачем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором, беручи до уваги положення п. 5.4 Договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з цим, позивачем неправильно визначено дату, з якої грошове зобов`язання відповідача вважається простроченим, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 30 477, 46 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 6 624,59 грн та 21 695, 62 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена вище помилка вплинула також і на правильність розрахунку 3% річних. Так, за підрахунком суду, розмір 3% річних становить 6 623, 39 грн.

Проте на правильність розрахунку інфляційних втрат зазначена помилка не вплинула, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позову а стягнення з відповідача 413 010, 47 грн, з яких 354 214, 00 грн основного боргу, 30 477, 46 грн пені, 6 623, 39 грн 3% річних та 21 695, 62 грн інфляційних втрат.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 6 195, 15 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЯН ВІННЕР» (04073, м. Київ, пр-т. Степана Бандери, буд. 16-А; ідентифікаційний код 35007886) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНК-ЛАБОРАТОРІЯ» (03067, м. Київ, вул. Виборзька, буд. 70-А; ідентифікаційний код 31457227) 354 214, 00 грн (триста п`ятдесят чотири тисячі двісті чотирнадцять гривень 00 коп) основного боргу, 30 477, 46 грн (тридцять тисяч чотириста сімдесят сім гривень 46 коп) пені, 6 623, 39 грн (шість тисяч шістсот двадцять три гривні 39 коп) 3% річних, 21 695, 62 грн (двадцять одна тисяча шістсот дев`яносто п`ять гривень 62 коп) інфляційних втрат та 6 195, 15 грн (шість тисяч сто дев`яносто п`ять гривень 15 коп) судового збору.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 10.11.2021.

Суддя О.С. Комарова