ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року Справа № 923/935/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРСЕК", м. Київ

до відповідача: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт", м. Херсон

про стягнення заборгованості за договором в сумі 11916,21 грн.

без виклику представників сторін

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРСЕК» (03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 23 кв. 279; ) звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» (73000, м. Херсон, пр. Ушакова, 4; ) про стягнення відповідно до Договору поставки № 176Р від 30.11.2020 року суму основної заборгованості в розмірі 10 620,00 грн., суму нарахованих за Договором штрафних санкцій (пені) в розмірі 645,05 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 509,76 грн., суму нарахованих трьох процентів річних в розмірі 141,40 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач порушив законні права позивача, що полягає в простроченні виконання зобов`язання з оплати за поставлений товар (грошового зобов`язання), встановленого спірним Договором.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2021 р. даний позов передано на розгляд судді Ярошенко В. П.

Ухвалою суду від 12.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

12.08.2021 року за вх. № 6346/21 до суду надійшов відзив на позовну заяву, за яким відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, у відзиві, обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилається на те, що шляхом обміну листами ТОВ «Парсек» № 1-17/05-21 від 17.05.2021р. та відповіддю ДП «ХМТП» № 18-09/20/164 від 19.04.2021р. сторони погодили розстрочити заборгованість, адже заперечень від Позивача щодо розстрочення заборгованості до ДП «ХМТП» не надходило, відтак у позивача відсутні підстави для звернення для суду.

При цьому, відповідач не заперечує проти факту поставки товару за Договором № 176Р на суму 10620,00 грн з ПДВ та наявності основної суми боргу.

Посилаючись на те, що наразі ДП «ХМТП» знаходиться у край важкому фінансовому становищі, Відповідач зазначає, що є всі підстави для зменшення розміру пені в розмірі 645,05 грн до 1,00 грн.

25.08.2021 року за вх. № 6559/21 до суду надійшла відповідь на відзив, за якою позивач стверджує, що відсутні підстави для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

При ухваленні рішення у даній справі суд враховує наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянуті впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст.9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ч.2 ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 № 01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008 № 01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 (§ 51).

Таким чином, норми ГПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, враховуючи принцип незмінності складу суду, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд розглянув дану справу строком понад шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

30 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Парсек» (далі за текстом рішення - Постачальник, Позивач) та Державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» (далі - Покупець, Відповідач) було укладено Договір поставки № 176Р (далі - Договір), згідно умов якого Постачальник зобов`язується поставити й передати у власність Покупцю товар (дезінфекційний засіб «Хлорантоін»), зазначений в Специфікації (Додаток № 1 до Договору), а Покупець - прийняти і оплатити на умовах Договору такий товар.

Згідно п. 5.1 Договору ціна за одиницю товару зазначається в Специфікації. Відповідно до п. 5.2 Договору загальна вартість товару та загальна сума Договору становить 10620,00 грн (десять тисяч шістсот двадцять гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ - 1770,00 грн.

Специфікацією визначено, серед іншого, кількість (обсяг) товару - дезінфекційного засобу «Хлорантоін», банки по 1 кг - в загальній кількості 30 кг, а також загальну вартість товару та загальну суму Договору - 10 620,00 грн, яка відповідає п. 5.2 Договору.

На виконання умов Договору Постачальником 21.12.2020 було передано у власність Покупця Товар у повному обсязі згідно Договору та Специфікації, що підтверджується видатковою накладною № РН-0901 від 21.12.2020.

Згідно положень п. 4.1 Договору Покупець здійснює оплату товару протягом 30 календарних днів з дня поставки партії товару Покупцю.

Згідно п. 6.3 Договору днем поставки є дата, зазначена у видатковій накладній.

Згідно п. 7.1 Договору, цей Договорі набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2020 року включно, а в частині гарантійних термінів та взаєморозрахунків - до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Так, позивач стверджує, що Покупець повинен був здійснити повний розрахунок за товар, поставлений 21.12.2020, шляхом оплати Постачальнику вартості такого товару в розмірі 10 620,00 грн не пізніше 20.01.2021. Однак, відповідач з моменту укладення Договору та по дату складання цієї позовної заяви, жодних коштів за поставлений товар не сплатив.

У звязку з тим, що ДП «ХМТП» допустило за Договором заборгованість перед ТОВ «Парсек» за поставлений 21.12.2020р. товар у розмірі 10 620,00 грн, позивач звернувся до ДП «ХМТП» з відповідною письмовою претензію № 1-26/03-21 від 26.03.2021р.

Відповідач надав позивачу відповідь на претензію № 18-09/20/164 від 19.04.2021р., за якою відповідач не заперечував наявності заборгованості у розмірі 10620,00 грн та просив позивача відстрочити погашення кредиторської заборгованості по договору № 176Р від 30.11.2020 року до 31.05.2021 року.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що при несвоєчасній оплаті вартості поставленого товару Покупцем, Постачальний має право стягнути з Покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

За порушення грошового зобов`язання зі сплати вартості поставленого товару Відповідачу згідно п. 8.2 Договору позивачем нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період такого прострочення, що складає 645,05 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК позивачем нарахована сума інфляційного збільшення (втрат від інфляції) боргу у розмірі 509,76 грн, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 141,40 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості за Договором у розмірі 10620,00 грн.

Суд не приймає посилання відповідача про те, що сторони вирішили спір відповідно до чинного законодавства шляхом погодження розстрочення заборгованості. Так, матеріали справи не містять доказів добровільної сплати відповідачем заборгованості у розмірі 10620,00 грн відповідно до запропонованого останнім графіком, чи будь-яких доказів на підтвердження наявності між сторонами даного спору договорів, якими б обумовлювали розстрочення основної заборгованості у розмірі 10620,00 грн.

Так, суд констатує, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 10620,00 грн є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Щодо нарахованої позивачем пені в розмірі 645,05 грн, суми втрат від інфляції в розмірі 509,76 грн, суми нарахованих трьох процентів річних в розмірі 141,40 грн суд зазначає наступне.

Відповідачем по відношенню до Позивача допущено порушення зобов`язання, що суперечить вимогам ст. ст. 509, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України і є підставою для настання правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 230 ГК України пеня й штраф є господарськими штрафними санкціями, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки (в тому числі штрафу, пені); відшкодування збитків.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його правильність та відповідність умовам договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Несвоєчасне виконання Відповідачем грошового зобов`язання доведено матеріалами справи.

Перевіривши надані позивачем розрахунки суми 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми втрат від інфляції в розмірі 509,76 грн, суми нарахованих трьох процентів річних в розмірі 141,40 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені до 1,00 грн не підлягає задоволенню, оскільки сума нарахованої пені у розмірі 645,05 грн не є надмірно великою, а обставини, на які посилається відповідач у відзиві не є соціально значимими та винятковими, при цьому тяжкий фінансовий стан та відсутність необхідних коштів не є належною підставою для звільнення від господарської відповідальності.

Крім того, судом взято до уваги і ступінь виконання зобов`язання відповідачем, який не здійснив жодної оплати за поставлений товар впродовж більш ніж дев`яти місяців.

Таким чином, виходячи зі встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно ст.129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 232-240 ГПК України, суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» (73000, м. Херсон, пр. Ушакова, 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРСЕК» (03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 23 кв. 279; ) суму основної заборгованості за Договором поставки № 176Р від 30.11.2020 року в розмірі 10 620,00 грн, суму нарахованих за Договором штрафних санкцій (пені) в розмірі 645,05 грн, суму втрат від інфляції в розмірі 509,76 грн, суму нарахованих трьох процентів річних в розмірі 141,40 грн та компенсацію по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 02.11.2021.

Суддя В.П.Ярошенко