ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року Справа № 915/1339/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬ ГРУПП УКРАЇНА" (ідентифікаційний номер 38515358, вул. Січових Стрільців, буд. 21, оф. 501, м. Київ, 04053, адреса електронної пошти: )

до відповідача: Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" (ідентифікаційний номер 07856371, вул. 1-а Слобідська, буд. 120, м. Миколаїв, 54017, адреса електронної пошти: )

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

03.09.2021 до Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬ ГРУПП УКРАЇНА" до Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" про стягнення заборгованостіза договором поставки товару №7320108 від 05.10.2020 в сумі 29152,22 грн, з яких: основний борг - 26040,00 грн, інфляційні втрати - 2295,71 грн, штрафні санкції - 816,51 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2021 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1339/21 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 08.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, повідомлено учасників справи про призначення судового засідання по справі, визначено відповідачу 5-денний строк від дня отримання даної ухвали для подання до суду заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалу суду від 08.09.2021 відповідачем отримано 23.09.2021, про що свідчить повідомлення про вручення (а.с. 52).

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило.

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Враховуючи, що відповідач повідомлявся за юридичною адресою про розгляд справи, жодних заяв або клопотань, в тому числі щодо неможливості захисту своїх прав та законних інтересів в умовах карантину, на розгляд суду не подано, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у строк, визначений ст. 248 ГПК України.

04.10.2021 від позивача до суду надійшла заява в якій він просить залучити до матеріалів справи докази на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

05.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬ ГРУП УКРАЇНА" (постачальник, позивач) та Державним підприємством "Миколаївський бронетанковий завод" (покупець, відповідач) укладено договір поставки товару №7320108 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність, а Покупець -прийняти й оплатити продукцію, вказану у Специфікаціях, надалі - «Продукція», на умовах та в строки, передбачені Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору кількість та номенклатура продукції вказується у Специфікаціях, що є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, поставка продукції здійснюється за рахунок Постачальника, можливо через Перевізника на склад в місці знаходження Покупця (або на інших умовах, обговорених Сторонами). Строки/терміни початку постачання продукції до 5 діб з моменту підписання договору, кінець постачання до 15 діб з моменту підписання договору. Моментом поставки Продукції (партії Продукції) та передача її Покупцю є дата підписання сторонами видаткової накладної та проходження вхідного контролю Продукції у Покупця, за яким продукцію визнано придатною для використання за призначенням.

Відповідно до п. 3.2 Договору, асортимент та кількість продукції повинні відповідати продукції, визначеної Специфікацією. Постачальник зобов`язаний письмово повідомити покупця про прогнозовану дату поставки продукції не пізніше 3 днів до дати поставки.

Відповідно до п. 3.3 Договору, право власності на продукцію переходить до покупця з моменту підписання представниками сторін видаткової накладної (акту прийому передачі) та після проходження продукції вхідного контролю. Вхідний контроль здійснюється протягом 7 робочих днів.

Відповідно до п. 4.1 Договору, поставка продукції здійснюється за цінами, які визначеними у відповідній Специфікації і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою продукції. Вартість продукції визначається у специфікації.

Відповідно до п. 4.2 Договору, загальна сума договору складається із сум Специфікацій до Договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору, оплата Покупцем продукції здійснюється за відповідним рахунком Постачальника протягом 30 календарних днів від дати отримання Покупцем рахунку та товару, якщо інше не визначено в специфікації.

Відповідно до п. 6.4 Договору постачальник при передаванні продукції повинен надати покупцю такі документи:

- видаткову накладну із зазначенням номеру та дати цього Договору. Якщо продукція має ідентифікаційні ознаки (номери), видаткова накладна в обов`язковому порядку повинна містити такий номер для кожної одиниці продукції;

- товарно-транспортну накладну (за наявності);

- сертифікат якості на кожну окрему партію продукції (гарантійний лист)

- паспорт на кожний номерний виріб або ярлик на вироби, що не мають ідентифікаційних ознак.

У разі ненадання/надання не в повному обсязі покупцю вищезазначених супровідних документів або надання неналежно оформлених супровідних документів, партія продукції приймається на тимчасове зберігання до надання відповідних документів постачальником та вважається не поставленою.

Відповідно до п .7.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно положень договору та законодавства України.

Відповідно до п. 7.2 Договору, за порушення строків проведення розрахунку з оплати продукції Покупець сплачує Постачальникові пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожен день невиконання зобов`язання.

Відповідно до п. 11.5 Договору, даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 року та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від зобов`язань та відповідальності за порушення зобов`язань у тому числі гарантійних), які виникли під час дії договору.

05.10.2020 між сторонами була укладена Специфікація № 1 до договору № 7320108 від 05.10.2020 (а.с. 34), відповідно до умов якої:

- п.п. 1-2. Постачання та оплата продукції здійснюється сторонами за цінами та

на умовах даної Специфікації:

найменування продукції: Дріб ДЧК 1,4 мм ГОСТ 11964-81 у кількості 1000 кг на загальну суму 26040,00 грн. в тому числі ПДВ.

- п. 3. Постачання продукції здійснюється за рахунок Постачальника на адресу

Покупця (м. Миколаїв, вул. 1-ша Слобідська, 120) в кількості та на умовах, зазначених

в Специфікації. Умови оплати: 30 календарних днів з моменту поставки повної партії

продукції по даній специфікації на склад покупця та проходження вхідного контролю.

06.10.2020 на виконання умов договору позивачем було поставлено продукцію Дріб ДЧК 1,4 мм ГОСТ 11964-81 у кількості 1000 кг на загальну суму 26040,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-0610-2 від 06.10.2020 (а.с. 36), товарно-транспортною накладною № 0610/1 від 06.10.2020 (а.с. 37) та актом звіряння взаєморозрахунків (а.с. 38).

Відповідач умови Договору щодо своєчасної оплати вартості отриманого товару не виконав, протягом 30 днів з дня отримання продукції (до 05.11.2020 включно) не здійснив оплату.

Отже, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 7320108 від 05.10.2020 в сумі 26 152,22 грн.

На підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як витікає з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про наявність у нього заборгованості з оплати поставленого за Договором товару та її обсяги, у зв`язку з чим суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, приходить до висновку, що покупець взятих на себе зобов`язань за Договором в повному обсязі не виконав, вартість переданого йому товару у визначений Договором строк не сплатив, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 26040,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не виконано належним чином умови Договору щодо своєчасної оплати вартості отриманого товару, заборгованість за поставлений товар за видатковою накладною № РН-0610-2 від 06.10.2020 в сумі 26040,00 грн не погашено, отже позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог по стягнення інфляційних втрат у сумі 2295,71 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 5.2 Договору, оплата Покупцем продукції здійснюється за відповідним рахунком Постачальника протягом 30 календарних днів від дати отримання Покупцем рахунку та товару, якщо інше не визначено в специфікації.

На підставі п.5.2. Договору кінцева дата оплати за видатковою накладною від 06.10.2020 є 05.11.2020.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 2295,71 грн за період з листопада 2020 року по липень 2021 року.

Відповідачем своїх розрахунків суду не надано та не доведено безпідставність позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат за допомогою програми IpLex та встановлено, що нарахована пеня у сумі 2295,71 грн є обгрунтованною

З зазначеного витікає, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 2295,71 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 816,51 грн слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що відповідач свого грошового зобов`язання у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2. за порушення строків проведення розрахунку з оплати продукції Покупець сплачує Постачальникові пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожен день невиконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми IpLex та встановлено, що нарахована пеня у сумі 816,15 грн є обгрунтованною

З зазначеного витікає, що позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 816,15 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Будь-яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі сплатив суму заборгованості, у порушення приписів ст.74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати, пов`язані із правовою допомогою.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2021 між ТОВ «СТАЛЬ ГРУП УКРАЇНА» (далі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням «ІСТЕЙТ» (далі - адвокатське об`єднання) укладено договір № 01/21-РЗ про надання правової допомоги, відповідно до якого, Клієнт доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору Виконавець забезпечує надання Клієнту правову допомогу, адвокатські (юридичні) послуги зміст яких визначається Клієнтом згідно з поточною необхідністю та встановлюється Сторонами у відповідній додатковій угоді (додатку) до цього договору на визначений період обслуговування та який може включати за вибором Клієнта:

1.2.1. надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта;

1.2.2. складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

1.2.3. захист прав, свобод і законних інтересів, надання правової допомоги Клієнту як стороні, свідку або іншому учаснику кримінального або адміністративного провадження відповідно у кримінальних справах або справах про адміністративні правопорушення;

1.2.4. представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

1.2.5. представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного,

господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних

органах, перед фізичними та юридичними особами;

1.2.6. представництво інтересів Клієнта в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

1.2.7. надання будь-якої з визначених пунктами 1.2.1. - 1.2.6 цього договору послуг третій особі за завданням Клієнта в інтересах Клієнта;

1.2.8. інші види правової допомоги та юридичних послуг, не заборонені законом та визначені додатковою угодою до цього Договору за домовленістю Сторін.

Відповідно до п.п. 2.1.3 п.2.1. Договору, Клієнт зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги Виконавця на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, приймання наданих за договором послуг здійснюється після закінчення надання послуг або після закінчення звітного місяця надання послуг, якщо послуги надаються більше одного місяця.

Відповідно до п. 3.2 Договору, після закінчення надання послуг (або звітного місяця надання послуг, якщо послуги надаються більше одного місяця) Виконавець протягом 10 робочих днів складає Акт приймання-передачі наданих послуг у двох примірниках по одному для кожної Сторони Договору, підписує його, скріплює печаткою (за наявності) та за власним вибором:

- або передає представнику Клієнта особисто під підпис про вручення;

- або надсилає поштою з повідомленням про вручення Клієнту за адресою, визначеною цим Договором;

- або передає для вручення кур`єру з повідомленням про вручення Клієнту за адресою, визначеною цим Договором.

Відповідно до п. 3.3 Договору, клієнт зобов`язаний підписати та скріпити печаткою (за наявності) отриманий Акт приймання-передачі наданих послуг та передати один примірник Виконавцю протягом 3-х (трьох) календарних днів з моменту отримання, або в той же строк надати обгрунтовану письмову відповідь про відмову підписання Акту.

Відповідно до п.4 Додаткової угоди №3 від 18.08.2021 встановлено тарифи з надання правової допомоги, юридичних (адвокатських) послуг:

- складання позовної заяви, зустрічної позовної заяви, апеляційних та касаційних скарг -5000 грн.

- складання заперечень, відзивів, відповідей на відзиви, пояснень - 2000 грн.

- представництво інтересів Клієнта в судовому провадженні - 1000,00 грн. за один судодень. Під терміном «судодень» сторони розуміють участь представника в судовому провадженні - прибуття у призначений судом день і час для проведення судових засідань, таких, що фактично відбулись;

- явка адвоката в порядку представництва інтересів Клієнта для участі у судовому провадженні, засіданні, яке не відбулось - 500,00 грн. за один судодень. Така плата встановлюється щодо засідань, що були перенесені, відкладені з підстав, визначених процесуальним законодавством, в день, на який було призначено таке засідання, або раніше, якщо представника завчасно не було повідомлено про таке, перенесення, відкладення;

- ознайомлення з матеріалами справи - 1000 грн.;

- складання адвокатських запитів, клопотань та інших документів правового характеру від 500 грн. за один завершений документ залежно від його складності.

Згідно Акту наданих послуг від 10.09.2020 загальна вартість наданих послуг становить 5000,00 грн. , що включає: підготовка та подання позовної заяви до суду.

Акт підписано сторонами та скріплено печатками.

Таким чином, перевіривши подані позивачем докази, враховуючи співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та наданих адвокатським об`єднанням послуг, оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір у сумі 2270,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 77, 79, 86, 129, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" (ідентифікаційний номер 07856371, вул. 1-а Слобідська, буд. 120, м. Миколаїв, 54017, адреса електронної пошти: ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬ ГРУПП УКРАЇНА" (ідентифікаційний номер 38515358, вул. Січових Стрільців, буд. 21, оф. 501, м. Київ, 04053, адреса електронної пошти: ):

- 26040,00 грн - основну заборгованість за договором поставки №7320108 від 05.10.2020 року,

- 2295,71 грн - інфляційних втрат;

- 816,51 грн - пені;

- 5000,00 грн - витрат на правничу допомогу;

- 2270,00 грн - судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

5. Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬ ГРУПП УКРАЇНА" (ідентифікаційний номер 38515358, вул. Січових Стрільців, буд. 21, оф. 501, м. Київ, 04053, адреса електронної пошти: )

відповідач: Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" (ідентифікаційний номер 07856371, вул. 1-а Слобідська, буд. 120, м. Миколаїв, 54017, адреса електронної пошти: )

Рішення складено і підписано 05.11.2021.

Суддя В.О. Ржепецький