ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2021 р. Справа №909/541/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Кравчук Н.М.,

секретар судового засідання Матіїшин Х.В.,

явка учасників справи:

від позивача не з`явився;

від відповідача-1 Ткачишин С.М.

від відповідача-2 не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу Релігійної громади (парафія) Святого Миколая Української греко-католицької церкви села Вікторів Галицького району Івано-Франківської області (вх. № ЗАГС 01-05/67/20 від 08.01.2020)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.11.2019, повний текст рішення складено 16.12.2019, суддя Неверовська Л.М.,

за позовом Релігійної громади (парафія) Святого Миколая Української греко-католицької церкви села Вікторів Галицького району Івано-Франківської області, с. Вікторів Галицького району Івано-Франківської області

до відповідача-1 Релігійної громади (парафія) церкви Святого Отця Миколая Української автокефальної православної церкви села Вікторів Галицького району Івано-Франківської області, с. Вікторів Галицького району Івано-Франківської області

до відповідача-2 Галицька міська рада, місто Галич, Галицький район, Івано-Франківська область

про визнання незаконними і скасування рішень та скасування державної реєстрації права постійного користування

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

27.05.2019 в Господарський суд Івано-Франківської області звернулась Релігійна громада (парафія) Святого Миколая Української греко-католицької церкви села Вікторів Галицького району Івано-Франківської області (далі по тексту РГ Святого Миколая УГКЦ) з позовом до Релігійної громади (парафія) церкви Святого Отця Миколая Української автокефальної православної церкви села Вікторів Галицького району Івано-Франківської області (далі по тексту РГ Святого Отця Миколая УАПЦ) та Вікторівської сільської ради про:

1) визнання незаконним та скасування рішення Вікторівської сільської ради №3-03/2018 від 30.03.2018 про надання РГ Святого Отця Миколая УАПЦ дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки для обслуговування культових споруд за адресою: с. Вікторів, вул. Федика, 710, орієнтовною площею 0,25 га;

2) визнання незаконним та скасування рішення Вікторівської сільської ради №1-15/2018 від 19.09.2018, яким затверджено вищезазначену технічну документацію із землеустрою та передано РГ Святого Отця Миколая УАПЦ у постійне користування земельну ділянку за адресою: с. Вікторів, вул. Федика, 710, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0820;

3) скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою за адресою: с. Вікторів, вул. Федика, 710, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0820, за РГ Святого Отця Миколая УАПЦ, яка 26.09.2018 проведена Масляк Ольгою Василівною, реєстратором Галицької міської ради Івано-Франківської області.

Позов обґрунтовано тим, що надання РГ Святого Отця Миколая УАПЦ у постійне користування земельної ділянки за адресою: с. Вікторів, вул. Федика, 710, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0820, на якій знаходиться Храм (церква) Святого Миколая в с. Вікторів, що на праві користування належить позивачу, порушує право останнього як користувача цього Храму.

Правовими підставами позову зазначає ч. 1 ст. 20 Господарського кодексу України (далі по тексту ГК України), ст. 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України), ст.ст. 2, 5, 12, 80, 92, 123, 126 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК України), п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26.11.2019 у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено повністю.

Вказане рішення мотивоване тим, що наявними в матеріалах справи доказами спростовується належність на праві власності культової споруди державі.

Позивач не є власником спірного нерухомого майна та відповідної земельної ділянки для його обслуговування, оскаржувані рішення Вікторівської сільської ради не порушують його прав.

Релігійна громада (парафія) церкви Св. Отця Миколая Української автокефальної православної церкви с. Вікторів Галицького району Івано-Франківської області у законний спосіб набула прав постійного користування земельною ділянкою, для обслуговування Церкви Святого Отця Миколая за адресою вул. Федика, 710, с. Вікторів, Галицького району Івано-Франківської області, що належить їй на праві власності, яке зареєстроване у встановленому законом порядку і позивачем не оскаржено.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що:

1)місцевий господарський суд не врахував, що оскільки церква Святого Миколая у с. Вікторів являється пам`яткою культурної спадщини місцевого значення, яка розташована на спірній земельній ділянці, то така належить до земель історико-культурного значення;

2)судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 377 ЦК України, оскільки не з`ясовано правовий статус та цільове призначення спірної земельної ділянки, а також не перевірено її приналежність до державної чи комунальної форми власності, що є визначальною ознакою при вирішенні суб`єкта, який розпоряджається нею.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача-1.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 погоджується з висновками місцевого господарського суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені у оскаржуваному рішенні.

27.09.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про постановлення окремої ухвали з тих підстав, що під час вирішення даного спору виявляються порушення законодавства та недоліки в діяльності юридичних осіб, державних та інших органів.

Розглянувши подане клопотання, суд відмовляє в його задоволенні, оскільки за наслідками апеляційного розгляду судом наведені мотиви винесення окремої ухвали не знайшли підтвердження в судовому засіданні з врахуванням встановлених обставин по справі.

Крім цього, при вирішенні спору судом не виявлено порушення законодавства або недоліків в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, для винесення окремої ухвали, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

В судове засідання 27.10.2021 з`явився представник відповідача-1. Інші учасники справи у судове засідання повторно не з`явились, причин неявки не повідомили, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи, а тому в силу п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за їх відсутності.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні підтримав доводи викладені у відзиві, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача-1, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що Вікторівською сільською радою Галицького району Івано-Франківської області на тринадцятій сесії сьомого демократичного скликання прийнято рішення від 30 березня 2018 року № 3-03/2018 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Розглянувши заяву релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви Святого Миколая про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), керуючись ст. 12, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська рада вирішила дати дозвіл релігійній громаді Української Автокефальної Православної Церкви Святого Миколая на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування культових споруд в с. Вікторів вул. Федика, 710, Галицького району Івано-Франківської області орієнтовно площею 0,25 га.

Релігійною громадою (парафії) церкви Св. Отця Миколая УАПЦ с. Вікторів реалізовано вищевказане рішення та виготовлено технічну документацію із землеустрою.

Вікторівською сільською радою Галицького району Івано-Франківської області на п`ятнадцятій сесії сьомого демократичного скликання прийнято рішення від 19 вересня 2018 року № 1-15/2018 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій".

Розглянувши заяву релігійної громади церкви Св. Отця Миколая Української Автокефальної православної церкви с. Вікторів про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, керуючись ст. 12, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська рада вирішила:

- затвердити релігійній громаді церкви Св. Отця Миколая Української Автокефальної православної церкви с. Вікторів технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій в селі Вікторів, вулиця Федика, 710 Галицького району, Івано-Франківської області площею 0,2500 га. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:001:0820;

- передати у постійне користування релігійній громаді церкви Св. Отця Миколая Української Автокефальної православної церкви с. Вікторів земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер :01:001:0820 для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій в селі Вікторів, вулиця Федика, 710 Галицького району, Івано-Франківської області;

- релігійній громаді церкви Св. Отця Миколая Української Автокефальної православної церкви с. Вікторів провести Державну реєстрацію земельної ділянки на постійне користування.

26 вересня 2018 року реєстратором Галицької міської ради Івано-Франківської області Масляк О.В. проведено державну реєстрацію права постійного користування спірною земельною ділянкою за Релігійною громадою (парафії) церкви Св. Отця Миколая УАПЦ с. Вікторів.

Як стверджує позивач прийняті рішення є незаконними, оскільки порушують права власника - держави та законного користувача храму - Релігійної громади (парафія) Святого Миколая Української греко-католицької церкви села Вікторів Галицького району Івано-Франківської області.

Судами встановлено, що у селі Вікторів Галицького району Івано-Франківської області розташована церква Святого Миколая 1883 року побудови щодо користування якою існує спір між двома релігійними організаціями релігійною громадою (парафією) Святого Миколая Української греко-католицької церкви села Вікторів Галицького району Івано-Франківської області (ідентифікаційний код 41851852, дата державної реєстрації 15.10.1991) та релігійною громадою (парафією) церкви Святого Отця Миколая Української автокефальної православної церкви села Вікторів Галицького району Івано-Франківської області (ідентифікаційний код 26289682, дата державної реєстрації 15.11.1991).

Відповідно до довідки з Державного архіву Івано-Франківської області № 58/04-07 від 13.05.2008, вбачається, що вказана церква станом на 1935 та 1944 роки була греко-католицькою.

16.07.1990 Верховною Радою Української РСР було проголошено Декларацію про державний суверенітет України. Відповідно до розділу II якої, народ України є єдиним джерелом державної влади в Республіці.

09.03.1991 на загальних зборах жителів села Вікторів Галицького району Івано-Франківської області було ухвалено рішення про врегулювання міжконфесійних відносин, яке мотивовано тим, що релігійні громади УГКЦ та УАПЦ, які діють у селі, не погоджуються на почергове проведення богослужінь у церкві Святого Миколая.

Відповідно до вказаного рішення було ухвалено, що у церкві Святого Миколая в с.Вікторів богослужіння буде проводити релігійна громада УАПЦ, а у церкві Святої Покрови, яка будується, релігійна громада УГКЦ. При цьому, обидві громади зобов`язуються взяти участь у добудові церкви Святої Покрови.

Виходячи з вказаного рішення, 06.04.1991 виконавчим комітетом Галицької районної ради народних депутатів було ухвалено рішення № 64, відповідно до якого церква Святого Миколая в с.Вікторів була передана в користування релігійній громаді Української автокефальної православної церкви, а церква Святої Покрови релігійній громаді Української греко-католицької церкви.

Вказаний факт підтверджується також довідкою № 458/02.2-18 від 05.07.2019, виданою виконавчим комітетом Вікторівської сільської ради. У вказаній довідці було додатково зазначено про те, що для обслуговування культових споруд церкви Святого Миколая релігійній громаді УАПЦ разом з передачею церковних споруд 06.04.1991 було передано земельну ділянку у розмірі 0,25 га.

23.04.1991 прийнято Закон України "Про свободу совісті та релігійні організації", який введено в дію 06.06.1991 року.

Відповідно до статті 5 Цивільного Кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності та не мають зворотньої дії у часі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" ( у редакції Закону № 988-XII від 23.04.91, ВВР, 1991, № 25, ст.284) релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Українській РСР та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості. Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим.

15 жовтня 1991 року Релігійна громада (парафія) церкви Св. Отця Миколая Української автокефальної православної церкви с. Вікторів Галицького району Івано-Франківської області набула статусу юридичної особи - зареєструвала у визначеному законом порядку свій Статут.

15.10.1991 рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів №186 "Про повернення у власність і передачу в користування культових споруд", зобов`язано міськрайвиконкоми передати релігійним громадам Української Греко-Католицької Церкви, Української Автокефальної Православної Церкви та Української Православної Церкви в безоплатне спільне (почергове) користування культові будівлі, які до переходу у власність держави належали греко-католицьким громадам, відповідно до статті 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Згідно приписів частини 2 статті 17 вказаного Закону (у редакції Закону № 3180-XII від 05.05.93, ВВР, 1993, № 26, ст.277), культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями виконавчих комітетів обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів, а в Кримській АРСР - Уряду Кримської АРСР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1991 року №311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю" було визначено перелік державного майна, яке підлягало передачі у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) та у власність виконкомів місцевих рад народних депутатів. Відповідно до згаданого Переліку, культові споруди відносились до майнового комплексу виконкомів місцевих Рад народних депутатів, їх відділів і управлінь та підлягали передачі у власність виконкомів місцевих рад народних депутатів.

Як вбачається з матеріалів справи, церква Св. Миколая на той момент вже була у користуванні релігійної громади УАПЦ, відповідно до рішення Галицького районного виконавчого комітету №64 "Про передачу в користування культових споруд в с. Вікторів" 06.04.1991.

Також згідно з листом Фонду державного майна України від 09.07.2018 року спірна культова споруда не внесена до Єдиного реєстру об`єктів державної власності.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішення виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів №186 "Про повернення у власність і передачу в користування культових споруд" 15.10.1991 не було виконане, оскільки спірна культова споруда не вилучалась з правомірного користування у Релігійної громади (парафії) церкви Св. Отця Миколая Української автокефальної православної церкви с. Вікторів Галицького району Івано-Франківської.

У зв`язку із чим, договір №18 без дати про користування церквою Святого Миколая в с. Вікторів (Долішній) Галицького району, який укладено між Галицькою районною державною адміністрацією та релігійною громадою УГКЦ і складений на його підставі Акт приймання -передавання церкви Св. Миколая в с. Вікторів (Долішній) від 24.05.2007 не спричинили виникнення юридичного факту, у зв`язку із чим не доводять передачі культової споруди позивачу, оскільки Галицька районна державна адміністрація не була балансоутримувачем майна, а, отже і не мала повноважень на його передачу.

Про законне користування відповідачем спірною культовою спорудою свідчить і укладений 14.11.2006 Охоронний договір на пам`ятку національного значення національного заповіднику «Давній Галич» за №8, відповідно до змісту якого Українській Автокефальній Православній Церкві як користувачу на безстроковий термін, кореспондовано обов`язок щодо охорони пам`ятки архітектури місцевого значення церкви Св. Миколая 1839 р. с. Вікторів, Галицького району, на підставі рішення обласної Ради від 18.06.1992 та надано її і в користування під богослужіння і релігійні обряди.

Довідками Вікторівської сільської ради від 13.03.2018 року №231/02.2-18 та Національного Заповідника "Давній Галич" від 14.03.2018 року №89, відповідно до яких церква Святого Миколая в с. Вікторів не знаходилася та не знаходиться на балансі ані сільської ради, ані Заповідника, отже не є пам`яткою національного значення, а місцевого.

З вищенаведеного спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що місцевий господарський суд не врахував, що церква Святого Миколая у с. Вікторів є пам`яткою культурної спадщини національного значення, яка розташована на спірній земельній ділянці.

Про фактичне користування релігійною громадою УАПЦ спірною культовою спорудою та земельною ділянкою для її обслуговування з 1991 року свідчать також наявні в матеріалах справи договори страхування церковних будівель та споруд за 2009-2018 роки, договір про надання доступу до електричних мереж №729/2009 від 12.06.2009, а також побудована за рахунок громади за цей час дзвіниця для церкви Св. Отця Миколая.

При цьому, архівна довідка від 13.05.2008, надана у якості доказу позивачем, з інформацією про належність спірної культової споруди греко-католицькій громаді станом на 1935, 1944 роки не є доказом права на користування спірною культовою спорудою, оскільки законом визначений порядок підтвердження відповідних прав.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено поняття державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Натомість, надані докази стали правовою підставою для реалізації права власності Релігійною громадою (парафією) церкви Св. Отця Миколая Української автокефальної православної церкви с. Вікторів Галицького району Івано-Франківської області на Церкву Св. Отця Миколая, визначеного статтею 18 Закону України "Про охорону культурної спадщини" та визнання державою такого права шляхом державної реєстрації цих прав, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 152339054 від 11.01.2019 р. Підставою виникнення права власності є довідка Вікторівської сільської ради № 20/02.2-18 від 14.01.2019; розпорядження №2 від 06.04.2017 видане Вікторівською сільською радою; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ІФ 02, видана 28.12.2018 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області.

Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45013336 від 11.01.2019, Пиць Олена Владиславівна, Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження законного права позивача на користування спірною культовою спорудою.

Відповідно до статті 92 Земельного Кодексу України, релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, набувають права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності.

За змістом статті 377 ЦК України, частини першої та другої статті 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За ними визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості, що може говорити про наявність "законних сподівань" відповідача - РГ УАПЦ с. Вікторів на користування земельною ділянкою.

За таких обставин спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 377 ЦК України, оскільки не з`ясовано правовий статус та цільове призначення спірної земельної ділянки, а також не перевірено її приналежність до державної чи комунальної форми власності, що є визначальною ознакою при вирішенні суб`єкта, який розпоряджається нею.

Судами встановлено, що відповідач - Релігійна громада (парафія) церкви Св. Отця Миколая УАПЦ с. Вікторів набула право власності на об`єкт нерухомого майна: церква Святого Отця Миколая , яка розміщена за адресою: Івано-Франківська область, Галицький район, с. Вікторів, вулиця Федика, будинок 710, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.91) - Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 212; дата, час державної реєстрації: 09.01.2019 13:55:44.

Складовими частинами об`єкта нерухомого майна є: церква (загальна площа 216,2 кв.м), стара дзвіниця (загальна площа 20,0 кв.м), нова дзвіниця (загальна площа 39,9 кв.м), ворота та огорожа.

В розрізі визначених позивачем підстав та предмету позову, колегія суддів зазначає наступне:

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому частиною 2 статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за приписами чинного законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. Як роз`яснив Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У цьому рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З огляду на наведене в сукупності, колегія суддів зазначає про те, що позивачем не доведено, а судом апеляційної інстанції на основі фактичних обставин самостійно не встановлено, в чому саме полягає порушення прав чи законних інтересів позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову. Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (постанови Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16 та від 14.05.2019 у справі №910/11511/18).

Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач не є власником спірного нерухомого майна та користувачем відповідної земельної ділянки для його обслуговування, а тому оскаржувані рішення Вікторівської сільської ради не порушують його прав.

При цьому, Релігійна громада (парафія) церкви Св. Отця Миколая Української автокефальної православної церкви с. Вікторів Галицького району Івано-Франківської області у законний спосіб набула права постійного користування земельною ділянкою, для обслуговування Церкви Святого Отця Миколая за адресою вул. Федика, 710, с. Вікторів, Галицького району Івано-Франківської області, що належить їй на праві власності, яке зареєстроване у встановленому законом порядку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заперечення відповідача-1 відповідають фактичним обставинам по справі, а тому суд враховує їх як обґрунтовані.

Натомість апелянтом не доведено обґрунтованості аргументів, які заявлені в апеляційній скарзі, щодо наявності визначених у ст. 277 ГПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду залишенню без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, то судовий збір в розмірі 6844,00 грн., сплачений позивачем за подання апеляційної скарги покладаються на нього.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Релігійної громади (парафія) Святого Миколая Української греко-католицької церкви села Вікторів Галицького району Івано-Франківської області (вх. № ЗАГС 01-05/67/20 від 08.01.2020) - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.11.2019у справі №909/541/19 - залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий (суддя-доповідач): С.М. Бойко

Судді: Т.Б.Бонк

Н.М. Кравчук

Повний текст постанови складено 08.11.2021.