ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2021 справа № 914/3162/16

Господарський суд Львівської області у складі:

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участі секретаря судового засідання Дзюби М.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Малого підприємства "Сніжинка", Львівська область, Жидачівський район, м.Жидачів;

до Відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шрифт", м.Київ;

до Відповідача-2: Приватного підприємства "Львівський тесля", м.Київ;

до Відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело", Львівська область, м.Львів;

про: визнання недійсним договорів купівлі-продажу.

Представники:

Позивача: Гай О.О. - представник, адвокат (посвідчення №1464);

Відповідача-1: не з`явився;

Відповідача-2: не з`явився;

Відповідача-3: Микита Т.В. - представник, адвокат (довіреність від 17.12.2020р.б/н).

ВСТАНОВИВ:

13.12.2016р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Малого підприємства "Сніжинка" від 13.12.2016р. б/н (вх. №3280) до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шрифт", відповідача-2: Приватного підприємства "Львівський тесля" та відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає неможливість здійснення ним права володіння, користування та розпорядження належним йому на праві власності нерухомим майном - будівлею арочного складу літ. "Б-1" площею 475,9м.кв., що розташований за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 371, оскільки такий вибув з володіння Позивача поза його волею на підставі оспорюваних договорів і перебуває в володінні Відповідача-3 без достатніх правових підстав.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 15.12.2016р. у цій справі суд ухвалив порушити провадження по справі і прийняти позовну заяву до розгляду; розгляд справи призначити на 03.01.2017р.,

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.12.2016р. у цій справі судом ухвалено в задоволенні заяви Малого підприємства "Сніжинка" (вх.№6006/16 від 16.12.2016р.) про забезпечення позову - відмовити.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.12.2016р. у цій справі суд ухвалив задовольнити заяву Малого підприємства "Сніжинка" про забезпечення позову; заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" (ідентифікаційний код 36860855; адреса: 18036, місто Черкаси, вулиця Академіка Корольова, будинок 2) вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або такі, що можуть призвести до відчуження ангар-складу, що позначений на плані літерою Б-1, загальною площею 475,9кв.м., який розташований за адресою: вулиця Кільцева, 5 "г" у селі Холодновідка, Пустомитівського району, Львівської області на користь інших осіб.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.01.2017р. у цій справі судом ухвалено розгляд справи відкласти на 17.01.2017р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.01.2017р. у цій справі суд ухвалив розгляд справи відкласти на 01.02.2017р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.02.2017р. у цій справі судом ухвалено продовжити строк розгляду справи на 15 днів; розгляд справи відкласти на 23.02.2017р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.02.2017р. у цій справі зупинено провадження у справі, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №914/194/17 та у справі №914/2167/16.

На адресу Господарського суд Львівської області від Малого підприємства "Сніжинка" надійшло клопотання (вх. №19794/17), у якому просить суд поновити провадження у справі у зв`язку із набранням законної сили рішеннями Господарського суду Львівської області у справах №914/194/17 та №914/2167/16.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Трускавецького В.П., справу №914/3162/16 передано для розгляду судді Фартушку Т.Б.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.06.2017р. у цій справі прийнято справу, поновлено провадження у справі та призначено до розгляду на 26.06.2017р.

Розгляд справи відкладався з причин та підстав, викладених в ухвалі від 26.06.2017р. у справі, зокрема, у зв`язку із неявкою повноважних представників Відповідача-1 та Відповідача-2 у справі, та невиконанням ними вимог ухвали суду у справі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.06.2017р. у цій справі суд ухвалив розгляд справи відкласти на 12.07.2017р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.07.2017р. у цій справі суд ухвалив зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №813/1844/17; Сторонам після набрання законної сили судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №813/1844/17 невідкладно повідомити про це суд.

05.04.2021р. за вх. №8111/21 Відповідачем-3 подано до суду клопотання про поновлення провадження у справі від 01.04.2021р. б/н, у якому просить суд поновити провадження у справі №914/3162/16.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.04.2021р. у цій справі судом постановлено поновити провадження у справі; продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначити на 11.05.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.05.2021р. у цій справі суд постановив відкласти підготовче судове засідання на 01.06.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

В судовому засіданні 01.06.2021р. судом оголошувалась перерва в межах дня слухання до 14:30год. 01.06.2021р., про що представники Позивача та Відповідача-3 повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.06.2021р. у цій справі суд постановив в задоволенні клопотання Малого підприємства "Сніжинка" про оголошення перерви в судовому засіданні від 01.06.2021р. відмовити; продовжити строк підготовчого провадження на 8 днів; відкласти підготовче судове засідання на 22.06.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.06.2021р.у цій справі судом постановлено відкласти підготовче судове засідання на 27.07.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

В судовому засіданні 27.07.2021р. судом оголошено перерву в межах дня слухання до 15:10год. 27.07.2021р., про що представник Позивача повідомлявся в судовому засіданні під розписку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.07.2021р. у цій справі суд постановив заяву Малого підприємства "Сніжинка" від 22.06.2021р. вх. №2629/21 про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог в частині зміни підстав позову прийняти; подальший розгляд справи здійснювати з врахуванням заяви Малого підприємства "Сніжинка" від 22.06.2021р. вх. №2629/21 про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог в частині зміни підстав позову; заяву Малого підприємства "Сніжинка" від 22.06.2021р. вх. №2629/21 про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог в частині заявлення нового позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21.12.2009р. ангар-складу, що позначений на плані літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., який розташований за адресою: с.Холоновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул.Кільцева, 5 «г» укладений між Приватним підприємством «Львівський Тесля» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грень Н.М. за реєстровим №2388 і зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.12.2009р. повернути Малому підприємству "Сніжинка"; відкласти підготовче судове засідання на 17.08.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.08.2021р. у цій справі суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; судове засідання з розгляду спору по суті призначити на 08.09.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.09.2021р. у цій справі суд постановив відкласти судове засідання з розгляду спору по суті на 29.09.2021р.;явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

В судовому засіданні 29.09.2021р. судом оголошувалась перерва в межах дня слухання на 2хв. до 15:51год. 29.09.2021р., про що представники Позивача та Відповідача-3 повідомлялись в судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.09.2021р. у цій справі суд постановив відкласти судове засідання з розгляду спору по суті на 20.10.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу «Акорд».

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердив представник Позивача в судовому засіданні, йому відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання з`явився, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору.

19.10.2021р. за вх. №4215/21 Позивачем подано до суду Заяву від 18.10.2021р. б/н про відмову від частин позовних вимог, у якій, користуючись правом передбаченим ч.2 ст.46 ГПК України, відмовляється від частини позовних вимог заявлених у первісному позові, а саме від вимоги про витребування з володіння та користування Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело» на користь Малого приватного підприємства "Сніжинка" ангар-складу, що позначений на плані літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., який розташований за адресою: с.Холоновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул.Кільцева, 5 «г».

Вказану заяву оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 20.10.2021р. Позивачем подано заяву від 20.10.2021р. б/н, у якій просить суд не розцінювати викладений в тексті поданої Позивачем заяви про відмову від позову: «Окрім того, внаслідок цих обставин МП «Сніжинка» не може реалізувати своє право передбачене ст.120 Земельного кодексу України щодо переходу права власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені.» як заяву про зміну підстав позову та не враховувати зазначене при прийнятті заяви про відмову від позову. Вказану заяву оглянуто судом та долучено до матеріалів справи. Після завершення судового засідання заяву зареєстровано в системі електронного документообігу суду (КП «ДСС») за вх. №24438/21.

Ухвалою суду у даній справі 20.10.2021р. суд постановив заяву Малого підприємства "Сніжинка" від 19.10.2021р. вх. №4215/21 в частині зміни підстав позову залишити без розгляду; заяву Малого підприємства "Сніжинка" від 19.10.2021р. вх. №4215/21 в частині відмови від позову про: «витребувати з володіння та користування Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело» на користь Малого приватного підприємства "Сніжинка" ангар-складу, що позначений на плані літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., який розташований за адресою: с.Холоновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул.Кільцева, 5 «г»» прийняти; закрити провадження у справі в частині позовних вимог Малого підприємства «Сніжинка» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шрифт", Приватного підприємства "Львівський тесля" Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело» про «витребувати з володіння та користування Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело» на користь Малого приватного підприємства "Сніжинка" ангар-складу, що позначений на плані літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., який розташований за адресою: с.Холоновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул.Кільцева, 5 «г»».

Представник Відповідача-1 в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнавалась судом обов`язковою.

Представник Відповідача-2 в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнавалась судом обов`язковою.

Представник Відповідача-3 в судове засідання з`явився, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору.

Позиція Позивача:

Позивач, з урахуванням поданих та розглянутих судом 22.06.2021р. за вх. №2629/21 заяви про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог в частині зміни підстав позову та від 19.10.2021р. за вх. №4215/21 про відмову від частин позовних вимог, просить суд визнати недійсним Договір №5/3 від 15.05.2001року купівлі-продажу приміщень будівлі ангар-складу літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., що розташований за адресою: с.Холоновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул. Кільцева, 5 «г», укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шрифт» та Приватним підприємством «Нива-Львів» та Договір купівлі-продажу від 03.07.2009р. ангар-складу, що позначений на плані літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., який розташований за адресою: с.Холоновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул.Кільцева, 5 «г» укладений між Приватним підприємством «Нива-Львів» та Приватним підприємством «Львівський Тесля», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грень Н.М. за реєстровим №1120, і зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.07.2009р.

В обґрунтування заявленого позову Позивач зазначає, що оспорювані договори купівлі-продажу, не відповідають вимогам ст.203 ЦК України, оскільки станом на момент їх укладення продавець не володів майном, що виступало об`єктом купівлі-продажу за цими договорами. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Існування оскаржуваних договорів купівлі-продажу будівлі ангар-складу літ.Б-1 площею 475,9кв.м. по вул. Кільцевій 5 «г» в с.Холодновідка Пустомитівського району Львівської області (які укладені на підставі скасованого рішення Третейського суду) порушує охоронювані законом інтереси Малого підприємства «Сніжинка», як власника нерухомого майна - споруди складу металів, загальною площею 525,0кв.м., за цією ж адресою, оскільки відповідач-3 ТзОВ «НДВП «Джерело» посилаючись, на наявність укладеного договору оренди №0401/21-1 від 04.01.2021р. цього ж об`єкту нерухомого майна - ангар-складу літ.Б-1, загальною площею 475,9кв.м., звернулось із позовом до Малого підприємства «Сніжинка» про усунення перешкод у користуванні майном, що використовується для здійснення господарської діяльності, який розглядається господарським судом Львівської області (справа № 914/917/21).

Позиція Відповідача-1:

Відповідач-1 не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція Відповідача-2:

Відповідач-2 не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція Відповідача-3:

Відповідач-3 не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.10 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання Відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202 та 216 ГПК України, надання Відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними у справі матеріалами за відсутності повноважних представників Відповідача-1 та Відповідача-2 за наявними у матеріалах справи документами.

Спір розглядається з врахуванням заяви Позивача від 22.06.2021р. вх. №2629/21 про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог в частині зміни підстав позову.

За результатами дослідження наданих доказів, заявлених доводів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими і в позові слід відмовити у повному обсязі з огляду на наступне.

Малому підприємству «Сніжинка» на підставі Свідоцтва про право власності від 27.02.2004р. №74 на праві приватної власності належить споруда складу металів загальною площею 525м.кв., яка знаходиться за адресою: Львівська область, м.Львів, вул.Городоцька, 371; реєстраційний №4949520, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.03.2004р. №2979192.

15.05.2001р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шрифт» (Відповідач-1 за Договором - Продавець) та Приватним підприємством «Нива-Львів» (за Договором - Покупець) укладено Договір купівлі-продажу приміщень №5/3 (надалі - Договір №5/3), за умовами якого (п.1. Договору №5/3) Продавець зобов`язувався передати у власність Покупця нерухоме майно - Ангар-склад, а Покупець - прийняти за актом-приймання-передачі вказане Майно та сплатити ціну продажу у відповідності до умов Договору. Майно належить Продавцю на праві власності та знаходиться за адресою: с.Холодновідка Пустомитівського району Львівської області, вул.Кільцева, буд.5-Г та складається із будівлі ангар-складу загальною площею 472,9м.кв.

Актом приймання-передачі від 23.05.2001р. Продавець передав, а Покупець прийняв Майно за Договором №5/3.

Вказаний Договір підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб - Сторін Договору.

03.07.2009р. між Приватним підприємством «Нива-Львів» (за Договором - Продавець) та Приватним підприємством «Львівський тесля» (Відповідач-2, за Договором Покупець) укладено Договір купівлі-продажу з відстрочкою платежу (надалі - Договір), за умовами якого продавець передає у власність за плату Покупцю, а Покупець приймає у власність належну продавцю на праві приватної власності будівлю ангар-складу. До складу нерухомості, що відчужується за цим Договором, входить (відповідно до Витягу з реєстру прав власності на майно наданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за №23170649, реєстраційний №27628337 від 01.07.2009р.): об`єкт нерухомості, що позначено на плані літ. Б-1, ангар-склад загальною площею 475,9м.кв. Об`єкт нерухомості, що відчужується за Договором, знаходиться за адресою: с.Холодновідка, вул.Кільцева, 5-Г, Пустомитівського району Львівської області.

Вказаний Договір підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб - Сторін Договору та посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грень Н.М., про що внесено запис до Реєстру №1120.

21.12.2009р. між Приватним підприємством «Львівський тесля» (Відповідач-2, за Договором - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело» (Відповідач-3, за Договором - Покупець) укладено Договір купівлі-продажу б/н (надалі - Договір б/н), за умовами якого (п.1. Договору) Продавець передає у власність за плату Покупцю, а Покупець приймає у власність належну Продавцю на праві приватної власності будівлю: ангар-склад - об`єкт нерухомості, що позначений на плані літ. Б-1 загальною площею 475,9м.кв. (надалі - Об`єкт нерухомості).

Відповідно до п.2. Договору б/н Об`єкт нерухомості, що відчужується за Договором, знаходиться за адресою: с.Холодновідка, вул.Кільцева, 5-Г, Пустомитівського району Львівської області.

Згідно п.3. Договору б/н відчужуваний предмет Договору належить Продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грень Н.М. 03.07.2009р. за реєстровим №1120 і зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.07.2009р.; право власності підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 03.07.2009р. за №23197175, реєстраційний №27628337.

Вказаний Договір підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб - Сторін Договору та посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грень Н.М., про що внесено запис до Реєстру №2388.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.09.2016р. у справі №914/2167/16 за заявою Малого підприємства «Сніжинка» до Товариство з обмеженою відповідальністю "Шрифт", за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Українському національному комітеті Міжнародної Торгової Палати від 05.02.2009 року суд ухвалив заяву Малого підприємства "Сніжинка" задоволити; скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Українському національному комітеті Міжнародної Торгової Палати від 05.02.2009 року у справі №10-47/09 за позовом Приватного підприємства "Нива-Львів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шрифт", за участю третьої особи: обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про визнання дійсним укладеного між ТзОВ "Шрифт" та ПП "Нива-Львів" договору №5/3 купівлі-продажу приміщень від 15.05.2001 року, визнання права власності за Приватним підприємством "Нива-Львів" на об`єкт нерухомого майна - будівлю ангар-складу літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., що розташований за адресою: с.Холоновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул.. Кільцева, 5 "г", зобов`язання Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" зареєструвати право власності за Приватним підприємством "Нива-Львів на цей об`єкт нерухомості та видати витяг з Реєстру прав власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю ангар-складу літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., що розташований за адресою: с.Холоновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул.. Кільцева, 5 "г".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.05.2017р. у справі №914/2167/16 суд постановив апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство «Джерело» залишити без задоволення; ухвалу господарського суду Львівської області від 26.09.2016 залишити без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.08.2017р. у справі №914/2167/16 суд постановив касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 та ухвалу господарського суду Львівської області від 26.09.2016 у справі № 914/2167/16 - без змін.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.09.2016р. у справі №914/2167/16 встановлено, що:

«…Матеріали інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна по вул.. Кільцевій 5 «г» в с.Холодновідка Пустомитівського району Львівської області містять ксерокопію технічної документації ( Допоміжна таблиця № 1 для визначення зносу будівель по технічному стану конструктивних елементів і переоцінці , поверховий план ( інвентарний номер будівлі Б-1), експлікації внутрішніх площ до плану будівлі літера Б-1, журнал зовнішніх вимірів ) де першочергово власником зазначено АТ «Укрінбанк» , об`єкт розміщений за адресою : м.Львів, вул.. Городоцька,371, проте на ксерокопіях документів олівцем викреслено та написано іншу адресу : вул.. Кільцева 5 «г» в с.Холодновідка Пустомитівського району, без будь -яких доказів зміни адреси та виготовлення технічної документації на цей об`єкт ( аркуш інвентаризаційної справи 5;5а;6,7). Ідентичні оригінали технічної документації на спірний об`єкт знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи квартал 1045 за адресою : м.Львів, вул.. Городоцька, 371 власник АТ «Укрінбанк» ( аркуші інвентаризаційної справи 2; 3;4; 5) . (Копії інвентаризаційних справ долучені до матеріалів господарської справи)….».

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

04.01.2021р. між Відповідачем-3 (за Договором - Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шольц-Груп» (за Договором - Орендар) укладено Договір оренди №0401/21-1 (надалі - Договір оренди), за умовами якого (п.1 Договору оренди) Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування та володіння об`єкт нерухомості - земельну ділянку кадастровий №:02:001:0526 площею 1,2990га, що розташована по вул.Кільцевій, 5-Г у с.Холодновідка Львівської області; автомобільні ваги тонзиметричні ТВА 60-20-18(8)-Пф-12 RC-3, заводський №388, що розміщені на території (на в`їзді/виїзді до/з) вищевказаної земельної ділянки; об`єкт нерухомості, що позначений на плані літ. Б-1 - ангар-склад загальною площею 475,9м.кв., що розташований на вищевказаній земельній ділянці за адресою: Львівська область, с.Холодновідка, вул.Кільцева, 5-Г, надалі разом - Об`єкт оренди.

Відповідно до п.2.1. Договору оренди Об`єкт оренди надається Орендарю для здійснення ним своєї господарської статутної діяльності у відповідності із цільовим призначенням орендованого майна, в тому числі для виробничих потреб.

Вказаний Договір оренди підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб - Сторін Договору оренди.

З врахуванням наведеного суд вважає доведеними доводи Позивача про те, що належний Відповідачу-3 об`єкт нерухомого майна ангар-склад літ.Б-1, загальною площею 475,9кв.м. розташований на тій самій земельній ділянці, що і належна Позивачу споруда складу металів, загальною площею 525,0кв.м.

Вказана обставина не заперечується представниками Сторін.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.7 ст.180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору; на зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше; закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 626, частиною 1 статті 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Як предмет договору цивільно-правова теорія розуміє необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату, тобто такий результат визначає, про що саме домовилися сторони.

Відповідно до ч.2 ст.207 ГК України виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов`язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов`язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналогічне правове положення закріплено у ст. 180 ГК України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Із урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2020р. у справі №910/5251/19 та від 10.11.2020р. у справі №910/9305/19.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення ЦК України та ГПК України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.11.2020р. у справі №910/9305/19, від 21.01.2021р. у справі №908/3326/19 та від 15.04.2021р. у справі №903/741/19, що ЦК України не містить визначення поняття "заінтересована особа", тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

При цьому, власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі №439/212/14-ц, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 04.07.2018р. у справі №462/4611/13-ц та від 18.07.2018р. у справі №750/2728/16-ц.

Аналіз змісту ч.3 ст.215 ЦК України дає підстави для висновку, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка в тому числі була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.11.2020р. у справі №910/9305/19, від 21.01.2021р. у справі №908/3326/19 та від 15.04.2021р. у справі №903/741/19.

Крім цього суд зазначає, що відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/16744/17 (провадження 12-255гс18, постанові касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 910/12218/18 (п. 7.4 правової позиції Верховного Суду), правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні способом встановленим для захисту права та інтересу, внаслідок чого право або інтерес будуть імперативно відновлені.

За змістом частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до частин 1 - 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку і в порядку, встановлених законом.

При цьому суд бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зазначений у постанові від 13.10.2020р. у справі №369/10789/14-ц, згідно якого: «Отже, суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення.».

З врахуванням наведеного, беручи до уваги визначені Позивачем в заяві від 22.06.2021р. вх. №2629/21 про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог підстави позову щодо того, що оспорювані договори купівлі-продажу не відповідають вимогам ст.203 ЦК України, оскільки станом на момент їх укладення продавець не володів майном, що виступало об`єктом купівлі-продажу за цими договорами, а існування оскаржуваних договорів купівлі-продажу будівлі ангар-складу літ.Б-1 площею 475,9кв.м. по вул. Кільцевій 5 «г» в с.Холодновідка Пустомитівського району Львівської області (які укладені на підставі скасованого рішення Третейського суду) порушує охоронювані законом інтереси Позивача, як власника нерухомого майна - споруди складу металів, загальною площею 525,0кв.м., за адресою: вул.Кільцева, буд.5-Г у с.Холодновідка Пустомитівського району Львівської області, оскільки Відповідач-3, посилаючись, на наявність укладеного договору оренди №0401/21-1 від 04.01.2021р. цього ж об`єкту нерухомого майна - ангар-складу літ.Б-1, загальною площею 475,9кв.м., звернувся із позовом до Позивача про усунення перешкод у користуванні майном, що використовується для здійснення господарської діяльності, який розглядається господарським судом Львівської області (справа № 914/917/21), предмет позову з врахуванням прийнятої судом відмови Позивача від позовних вимог про витребування від Відповідача на користь Позивача спірного ангару-складу суд зазначає, що поданими Учасниками справи доказами не підтверджується порушення будь-якого права Позивача, як власника нерухомого майна - споруди складу металів, загальною площею 525,0кв.м., за адресою: вул.Кільцева, буд.5-Г у с.Холодновідка Пустомитівського району Львівської області, а також те, що задоволенням позову про визнання недійсними договору №5/3 від 15.05.2001р. купівлі-продажу приміщень будівлі ангар-складу літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., що розташований за адресою: с.Холодновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул. Кільцева, 5 "г", укладений між ТзОВ "Шрифт" та ПП "Нива-Львів" та договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 03.07.2009р. ангар-складу, що позначений на плані літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., який розташований за адресою: с.Холодновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул.Кільцева, 5 "г" укладений між ПП "Нива-Львів" та ПП "Львівський Тесля", посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грень Н.М. за реєстровим №1120, і зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.07.2009р. таке порушене право чи законний інтерес Позивача може бути відновлене.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

17.10.2019р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається на "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей") для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 суд застосовує "баланс ймовірностей". У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

У постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі №923/2075/15 відхилено висновки апеляційного суду про відмову в позові про стягнення упущеної вигоди лише з тих підстав, що її розмір не може бути встановлений з розумним степенем достовірності, оскільки апеляційний суд не дослідив інших доказів, які надані позивачем, чим фактично позбавив останнього можливості відновити його порушене право, за захистом якого подано позов.

Аналогічний підхід продемонстрував і Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду у своїй постанові від 06.11.2019 у справі №127/27155/16-ц (провадження №61-30580св18).

Отже, під розумним ступенем достовірності слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції при розгляді даної справи застосовує вищезазначений стандарт доказування.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що Позивачем не доведено належними засобами доказування обставин того, що оспорюваними договором №5/3 від 15.05.2001р. купівлі-продажу приміщень будівлі ангар-складу літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., що розташований за адресою: с.Холодновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул. Кільцева, 5 "г", укладений між ТзОВ "Шрифт" та ПП "Нива-Львів" та договором купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 03.07.2009р. ангар-складу, що позначений на плані літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., який розташований за адресою: с.Холодновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул.Кільцева, 5 "г" укладений між ПП "Нива-Львів" та ПП "Львівський Тесля", посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грень Н.М. за реєстровим №1120, і зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.07.2009р. порушується право чи законний інтерес позивача як власника нерухомого майна - споруди складу металів, загальною площею 525,0кв.м., за адресою: вул.Кільцева, буд.5-Г у с.Холодновідка Пустомитівського району Львівської області, а також того, що таке порушене право чи законний інтерес може бути відновлений визнання оспорюваних договорів недійсними, суд зазначає про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Відтак, в позові слід відмовити у повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю.

При цьому, суд звертає увагу на те, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.12.2016р. у цій справі суд ухвалив задовольнити заяву Малого підприємства "Сніжинка" про забезпечення позову; заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" (ідентифікаційний код 36860855; адреса: 18036, місто Черкаси, вулиця Академіка Корольова, будинок 2) вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або такі, що можуть призвести до відчуження ангар-складу, що позначений на плані літерою Б-1, загальною площею 475,9кв.м., який розташований за адресою: вулиця Кільцева, 5 "г" у селі Холодновідка, Пустомитівського району, Львівської області на користь інших осіб.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.02.2017р. у справі №914/3162/16 суд постановив апеляційну скаргу задоволити; ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.12.2016 року скасувати, в задоволенні заяви Малого підприємства «Сніжинка» про забезпечення позову відмовити.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2021р. у справі №914/3162/16 судом постановлено касаційну скаргу задовольнити; постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.02.2017р. у справі №914/3162/16 скасувати; ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.12.2016р. у справі №914/3162/16 про забезпечення позову залишити в силі.

Відповідно до ч.9 ст.145 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З підстав наведеного суд дійшов висновків про необхідність скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.12.2016р. у справі №914/3162/16.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (у чинній станом на час подання Позивачем позовної заяви до суду редакції) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.1, 2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (у чинній станом на час подання Позивачем позовної заяви до суду редакції) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року для працездатних осіб в розмірі 1378 гривень.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як доказ сплати судового збору Позивачем подано Квитанцію від 13.12.2016р. №0.0.668345197.1 про сплату 4134грн. судового збору за подання позовної заяви до господарського суду. Оригінал вказаної Квитанції є додатком №1 до позовної заяви.

При цьому, Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру - про визнання недійсними договору №5/3 від 15.05.2001р. купівлі-продажу приміщень будівлі ангар-складу літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., що розташований за адресою: с.Холодновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул. Кільцева, 5 "г", укладений між ТзОВ "Шрифт" та ПП "Нива-Львів"; договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 03.07.2009р. ангар-складу, що позначений на плані літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., який розташований за адресою: с.Холодновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул.Кільцева, 5 "г" укладений між ПП "Нива-Львів" та ПП "Львівський Тесля", посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грень Н.М. за реєстровим №1120, і зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.07.2009р.,

та одну позовну вимогу майнового характеру - про витребування з володіння та користування ТзОВ "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" на користь МП "Сніжинка" ангар-складу, що позначений на плані літ.Б-1, загальною площею 475,9 м.кв., який розташований за адресою: с.Холодновідка, Пустомитівського району Львівської області, вул.Кільцева, 5"г".

Окрім того, суд зазначає що Відповідач-1, Відповідач-2 та Відповідач-3 наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, беручи до уваги ва також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу І ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 4134грн., а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу І ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 4134грн., беручи до уваги недоведення Відповідачем-1, Відповідачем-2 та Відповдіачем-3 розміру понесених у справі судових витрат, висновки суду щодо відсутності правових підстав до повернення Позивачу 1378грн. сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору та покладення судових витрат на сплачений за подання до господарського суду позовної заяви із позовною вимогою майнового характеру про витребування майна судовий збір в розмірі 1378грн. на Позивача, суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі, а саме сплачений Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір в розмірі 2756грн. слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, покласти вказані судові витрати на Позивача.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п.1,3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76,-79, 80, 81, 86, 123, 129, 202, 205, 216, 222, 235, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 193, 207 Господарського кодексу України, ст.ст. 3, 11, 16, 203, 215, 509, 510, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.12.2016р. у справі №914/3162/16.

3. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

4. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 01.11.2021р.

Головуючий суддя Фартушок Т.Б.