ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021р. Справа № 904/4631/21

За позовом: Акціонерного товариства «Альфа-Банк» , м. Київ

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський завод технологічного обладнання», м. Кам`янське (відповідач-1), гр. ОСОБА_1 , м. Кам`янське (відповідач-2) та гр. ОСОБА_2 , м. Кам`янське (відповідач-3)

Про: стягнення 562 356, 44 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ:

АТ «Альфа-Банк» (позивач) у урахуванням уточень звернувся з позовом до ТОВ «Дніпровський завод технологічного обладнання» (відповідач-1), гр. ОСОБА_1 (відповідач-2) та гр. ОСОБА_2 (відповідач-3) про солідарне стягнення 562 356, 44 грн. (в т.ч.: 527 711, 99 грн. - заборгованість за кредитом; 34 644, 45 грн. - заборгованість за відсотками) заборгованості, що виникла внаслідок не виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань з оплати кредитних платежів за кредитним договором №CDMB000171 від 01.04.20р. (укладеним між відповідачем-1 та позивачем) та невиконанням відповідачами-2, 3 зобов`язань зі сплати заборгованості відповідача-1 перед позивачем на підставі відповідних договорів поруки, укладених з позивачем.

Ухвалою суду від 14.06.21р. було відкрите провадження у справі №904/4631/21 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами. Копії цієї ухвали були своєчасно направлені на юридичну адресу сторін , в тому числі на поштову адресу відповідача-1: ТОВ «Дніпровський завод технологічного обладнання» (51937, м. Кам`янське, проспект Перемоги, буд. 57, кв. 136) та відповідача-3: гр. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ). Однак 05.07.21р. та 29.07.21р. від органів зв`язку надійшли поштові повідомлення про повернення направлених на адреси відповідачів-1, 3 копій ухвал и суду з посиланням «за закінченням терміну зберігання».

19.08.21р. судом отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідно до якого місцезнаходженням відповідача-1 є : АДРЕСА_2 . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу формування та введення реєстру територіальної громади Кам`янської міської ради №19/9299 від 20.05.21р., місцем проживання відповідача-3 є: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 19.08.21р. повторно направлено на юридичну адресу відповідача-1 ТОВ «Дніпровський завод технологічного обладнання» (51937, м. Кам`янське, проспект Перемоги, буд. 57, кв. 136) та місце проживання відповідача-3 гр. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) копії ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2021 року у справі №904/4631/21

ТОВ «Дніпровський завод технологічного обладнання» (відповідач-1) своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористався , про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином (про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення відповідачу 30.08.21р. копії ухвали суду від 19.08.21р. та листа суду з додатками від 20.08.21р., а.с.133).

Гр. ОСОБА_1 (відповідач-2) своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористалася , про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі була повідомлена належним чином (про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення відповідачу-2 30.08.21р. копії ухвали суду від 19.08.21р., а.с.134).

Гр. ОСОБА_2 (відповідач-3) своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористався, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі був повідомлений судом належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням , направленим на адресу відповідача (зазначену у довідці про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу формування та введення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради №19/9299 від 20.05.21р.) та повернутим органами зв`язку з посиланням «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.135-143).

Суд вчинив всі залежні від нього дії для повідомлення відповідачів про час та місце слухання справи. Але жодних заяв чиклопотань від відповідачів-1, 2, 3 станом на час винесення рішення у справі не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у раз неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) від 07.07.1989).

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як наголосив ВС у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18.03.21 р. по справі № 911/3142/19: «…Верховний Суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а , у даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Отже, доводи скаржника про те, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення на адресу Товариства рішення суду першої інстанції, спростовуються наведеним вище. Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»). Оскільки представник Товариства був присутній у судовому засіданні, яке відбулося 26.02.2020, а також ухвалою суду першої інстанції повідомлений про призначення справи до розгляду на 20.05.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тобто Товариство було обізнане про існування судового провадження у справі, останнє мало вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження, стан надходження поштової кореспонденції тощо »

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у раз неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд враховує висновок Верховного суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17: у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) від 07.07.1989).

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку щодо належного повідомлення відповідачів-1, 2, 3 про наявність в провадженні суду цієї справи та необхідність надання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до вимог ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Законом не надано право судді продовжити цей строк (встановлений законом). Однак, господарським судом під час розгляду даної справи враховано, що на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 25.03.2020 № 239, від 04.05.2020 № 343, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 було внесено зміни до постанови від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а саме: продовжено період карантину до 22.06.2020. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 продовжено період карантину до 31.07.2020; постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 продовжено період карантину до 31.08.2020.; постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020р. № 760 продовжено період карантину до 31.10.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2020р. № 956 продовжено період карантину до 31.12.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. № 1236 продовжено період карантину до 28.02.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021р. №104 продовжено період карантину до 30.04.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 21.04.2021р. №405 продовжено період карантину до 30.06.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2021р. №611 продовжено період карантину до 31.08.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.21р. №855 продовжено період карантину до 01.10.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.21р. №981 продовжено період карантину до 31.12.2021р.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до п.4 ст. 11 ГПК України , суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Одночасно, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004)

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті ст. 6 Конвенції, в зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, в зв`язку з поведінкою заявників.

Згідно з приписами ст.114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій; строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.20р. між АТ «Альфа-Банк» (банк) та ТОВ «Дніпровський завод технологічного обладнання» (клієнт) було укладено додатковий договір про надання кредиту № СDМВ000171 до договору на комплексне банківське обслуговування № 40223231 від 10.05.18р. (кредитний договір).

Банк в порядку та на умовах, визначених цим кредитним договором та договором, зобов`язується надати клієнту кредит у національній валюті, а клієнт зобов`язується своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови цього кредитного договору і договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим кредитним договором (п. 1. кредитного договору).

Відповідно до п. 2. кредитного договору банк надає клієнту кредит на наступних умовах:

- сума кредиту - 946 005,77 грн. (пп. 1 п. 2 кредитного договору);

- дата повернення кредиту - 31.10.20р. (пп. 2 п. 2 кредитного договору);

- графік повернення кредиту:

а) 135 000,00 грн. - 30.04.2020;

б) 135 000,00 грн. - 31.05.2020;

в) 135 000,00 грн. - 30.06.2020;

г) 135 000,00 грн. - 31.07.2020;

ґ) 135 000,00 грн. - 31.08.2020;

д) 135 000,00 грн. - 30.09.2020;

е) 136 005,77 грн. - 31.10.2020 (пп. 2.1 п. 2 кредитного договору);

- розмір процентів за користування кредитом 25,5% річних. Тип процентної ставки (процентів) за користування кредитом - фіксована (пп. 3 п. 2 кредитного договору);

- процентна ставка, встановлена згідно з п/п. 3 пункту 2 (таблиця) цього кредитного договору, збільшується на 1 (один) відсотковий пункт до повного виконання порушеного зобов`язання за кожен випадок, якщо клієнт несвоєчасно та/або не в повному обсязі здійснює повернення кредиту або його частину та/або оплату процентів та/або будь-яких комісій (плат) по цьому кредитному договору; не дотримується умов щодо проведення оборотів в Банку, встановлених у підпункті 8 пункту 2 (таблиця) цього кредитного договору (пп. 3.1. п. 2 кредитного договору);

- цільове призначення кредиту - рефінансування заборгованотсі по кредитному договору №CDMB000079 від 09.07.19р. (пп. 4 п. 2 кредитного договору);

- забезпечення виконання зобов`язань клієнта за цим кредитним договором:

а) порука ОСОБА_2 на всю суму зобов`язань клієнта за цим кредитним договором.;

б) порука ОСОБА_1 на всю суму зобов`язань клієнта за цим кредитним договором (пп. 7 п. 2 кредитного договору).

Цей кредитний договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань клієнта за цим кредитним договором (п. 6. кредитного договору) (а.с.22).

01.04.20р. між АТ «Альфа-Банк» (банк) та гр. ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір поруки № СDМВ000171/2. Цим договором поручитель поручається за виконання - ТОВ «Дніпровський завод технологічного обладнання» зобов`язань, що виникли на підставі додаткового договору про надання кредиту № СDМВ000171 до договору на комплексне банківське обслуговування № 40223231 від 10.05.18р., укладеного між банком та боржником 01.04.20р. (надалі - основний договір) або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому:

- обов`язку повернути банку кредит у сумі 946 005, 77 грн., що надалі іменується «кредит», частинами і у такі строки: 135 000,00 грн. - 30.04.2020, 135 000,00 грн. - 31.05.2020, 135 000,00 грн. - 30.06.2020, 135 000,00 грн. - 31.07.2020, 135 000,00 грн. - 31.08.2020, 135 000,00 грн. - 30.09.2020, 136 005,77 грн. - 31.10.2020;

- обов`язок щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 25,5% річних або у будь-якому іншому (більшому або меншому) розмірі, якщо такий буде встановлений шляхом зміни основного договору, у строк визначений в основному договорі;

- обов`язку у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті) повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із основного договору;

- обов`язку спланувати банку комісію у строки і розмірі визначені в основному договорі;

- обов`язку сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за основним договором (п. 1.1. договору поруки-1).

Боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов`язків передбачених пунктом 1.1. цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник (п. 3.1. договору поруки-1).

Передбачена пунктом 3.1. цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить повне або часткове невиконання обов`язків у встановлені основним договором та/або законодавством України строки (надалі - «прострочення виконання обов`язку»), зазначених у пункті 1.1. цього договору (п. 3.2. договору поруки-1).

Поручитель має право виконати обов`язки, зазначені у пункті 1.1. цього договору, або їх частину достроково у випадку, якщо боржник зробив письмову заяву про свою неспроможність виконати їх належним чином (п. 3.3. договору поруки-1).

Цей договір складений у двох примірниках, які є оригіналами, по одному для кожної зі сторін та набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань боржника за основним договором. Порука за цим договором припиняється через 3 роки і 7 місяців з дати набуття чинності цим договором (п. 5.2. договору ). (а.с.23-24).

01.04.20р. між АТ «Альфа-Банк» (банк) та гр. ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки № СDМВ000171/1 (далі - договір поруки-2) (а.с.212-215). Цим договором поручитель поручається за виконання ТОВ «Дніпровський завод технологічного обладнання» зобов`язань, що виникли на підставі додаткового договору про надання кредиту № СDМВ000171 до договору на комплексне банківське обслуговування № 40223231 від 10.05.18р., укладеного між банком та боржником 01.04.20р. ( основний договір) або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому:

- обов`язку повернути банку кредит у сумі 946 005, 77 грн., що надалі іменується «кредит», частинами і у такі строки: 135 000,00 грн. - 30.04.2020, 135 000,00 грн. - 31.05.2020, 135 000,00 грн. - 30.06.2020, 135 000,00 грн. - 31.07.2020, 135 000,00 грн. - 31.08.2020, 135 000,00 грн. - 30.09.2020, 136 005,77 грн. - 31.10.2020;

- обов`язок щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 25,5% річних або у будь-якому іншому (більшому або меншому) розмірі, якщо такий буде встановлений шляхом зміни основного договору, у строк визначений в основному договорі;

- обов`язку у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті) повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із основного договору;

- обов`язку спланувати банку комісію у строки і розмірі визначені в основному договорі;

- обов`язку сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за основним договором (п. 1.1. договору поруки-2).

Боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов`язків передбачених пунктом 1.1. цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник (п. 3.1. договору ).

Передбачена пунктом 3.1. цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить повне або часткове невиконання обов`язків у встановлені основним договором та/або законодавством України строки (надалі - «прострочення виконання обов`язку»), зазначених у пункті 1.1. цього договору (п. 3.2. договору ).

Поручитель має право виконати обов`язки, зазначені у пункті 1.1. цього договору, або їх частину достроково у випадку, якщо боржник зробив письмову заяву про свою неспроможність виконати їх належним чином (п. 3.3. договору ). Цей договір складений у двох примірниках, які є оригіналами, по одному для кожної зі сторін та набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань боржника за основним договором. Порука за цим договором припиняється через 3 роки і 7 місяців з дати набуття чинності цим договором (п. 5.2. договору ) (а.с.25-26).

Позивач стверджує, що на виконання умов кредитного договору надав відповідачу-1 кредит у розмірі 946 005,77 грн грн., на підтвердження надав виписку по особовим рахункам (а.с.82-98).

Однак, як стверджує позивач, відповідач-1 в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання з повернення кредиту не виконав; у зв`язку із чим (згідно наданого позивачем розрахунком станом на 15.04.21р.) заборгованість за кредитом відповідача-1 становить 527 711,99 грн. та заборгованість за відсотками становить 34 644, 45 грн. (а.с.45-48).

Позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням відповідачем-1 умов додаткового договору 31.07.21р. відповідачу-1 та відповідачем-1, 2 (поручителям) була направлена вимога про усунення порушень (а.с. 49-50), в якій позивач вимагав сплатити заборгованість по кредиту та відсотках у тридцятиденний строк.

Однак, як зазначає позивач, відповідачі-1, 2, 3 відповідь на повідомлення не надали, заборгованість перед позивачем не сплатитили, у зв`язку з чим позивач був вимушений зверунтися з цим позовом до суду.

Таким чином, як вказує позивач, відповідачі кредит не повернули, проценти не сплатили, у зв`язку із чим станом на 15.04.21р. утворилась заборгованість у розмірі 562 356,44 грн., яка складається з: 527 711,99 грн. - заборгованості за кредитом та 34 644, 45 грн. - заборгованість з відсотків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком (ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Укладений між банком та відповідачем-1 договір, який за своєю правовою природою відноситься до кредитного договору, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 Цивільного кодексу України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України).

Згідно з наявним у справі розрахунком заборгованість за кредитом становить 527 711,99 грн.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості за кредитом сторонами не надано.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів-1, 2, 3 на користь позивача 527 711,99 грн. заборгованості за кредитом.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача-1 заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 34 644, 56 грн. господарський суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п.п. 3 п. 2 кредитного договору розмір процентів за користування кредитом - 25,5% річних. Тип процентної ставки (процентів) за користування кредитом - фіксована.

Відповідно до розрахунку позивача за користування кредитом за період з 01.04.20р. по 15.04.21р. позичальнику нарахована заборгованість за процентами, яка станом на 15.04.21р. становить 34 644, 45 грн. (а.с.45-48)

За частиною другою ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Водночас, за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)

Для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, який уможливив стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15 зазначила, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини другої статті 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому в разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом припиняється. Кредитор втрачає право нараховувати проценти після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.

Пунктом 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з порушенням відповідачем-1 умов договору 31.07.20р. останньому банком (позивачем) була направлена вимога про усунення порушень (а.с. 49), в якій позивач вимагав сплатити заборгованість по кредиту та відсотках у тридцятиденний строк.

Отже, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, наведеному у постанові від 18.09.20р. у справі № 916/4693/15, кредитор (банк) мав право нараховувати проценти за користування кредитом лише протягом тридцятиденного строку повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні на адресу боржника, тобто по 30.08.20р.

Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідача-1 по сплаті відсотків за користування кредитом станом на 30.08.20р. становила 14 063,52 грн.

Після спливу тридцятиденного строку повернення, який зазначений позивачем у відповідному повідомленні на адресу боржника, тобто з 31.08.20р. позивач втратив право нараховувати проценти за користування кредитом.

Тому нарахування позивачем відсотків за користування кредитом за період з 31.08.20р. по 15.04.21р. на загальну суму 20 580, 93 грн. ( з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплати цих відсотків) здійснено безпідставно; в задоволені стягнені яких слід відмовити. В той же, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 14 063,52 грн., за період з 01.04.20р. по 30.08.20р. (оскільки згідно розрахунку позивача, відповідачем у період з 31.08.20р. по 15.04.21р. сплачено грошові кошти у розмірі 67 511, 53 грн. на погашення відсотків, які в свою чергу повністю перекривають нараховані за період з 01.04.20р. по 30.08.20р. відсотки за користування кредитом).

Згідно ч.3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов`язання є правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів-1,2,3: 527 711,99 грн. заборгованості за кредитом. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, з вищенаведених підстав.

Оскільки причиною виникнення спору є ( насамперед ) неправомірні дії відповідача-1, тому саме з відповідача-1 підлягає стягненню судовий збір.

Окрім того, суд зазначає , що при зверненні з цим позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 9 385, 68 грн. згідно з меморіальним ордером № 1317891 від 29.09.2020р., тоді як необхідно було сплатити 8 435, 35 грн. Таким чином, при зверненні з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 950, 33 грн. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з солідарно з відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський завод технологічного обладнання» (51937, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, проспект Перемоги, буд. 57, кв. 136, ), відповідача-2: гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та відповідача-3: гр. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь позивача - Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ): 527 711, 99 грн. заборгованості за кредитом.

3. Стягнути з відповідача-1 : Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський завод технологічного обладнання» (51937, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, проспект Перемоги, буд. 57, кв. 136, ) на користь позивача - Акціонерного товариства «Альфа-Банк»(03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ): 7 915, 68 грн. - витрат на сплату судового збору.

Видати відповідні накази після набрання рішенням чинності.

3. В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити, судові витрати в цій частині покласти на позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 08.11.21р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.