ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 Справа № 917/1367/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Отюговій О.І., розглянувши справу № 917/1367/21

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енерго-Плюс", вул. Олександріївська, 6, м. Кременчук, Полтавська область, 39621

до відповідача Комунального госпрозрахункового підприємства "Союзрембуд" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, вул. Покладова Лейтенанта, 18, м. Кременчук, Полтавська область, 39601

про стягнення 185 957,35 грн заборгованості

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області 26.08.2021 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енерго-Плюс" до відповідача Комунального госпрозрахункового підприємства "Союзрембуд" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про стягнення 185 957,35 грн заборгованості, в тому числі: 90 734,00 грн основного боргу, 59 267,19 грн інфляційних втрат, 15 862,29 грн 3% річних, 20 093,87 грн пені.

В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань зі своєчасної оплати товару поставленого позивачем на підставі договору поставки № 17 від 24.09.2015.

Ухвалою від 30.08.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/1367/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив - подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167,184 ГПК України; встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 30.08.2021 була направлена сторонам 01.09.2021.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 708 про направлення ухвали відповідачу повернулося до суду без зазначення дати вручення відправлення та розписки про його одержання.

У зв`язку з цим суд звернувся до Полтавської дирекції УДППЗ "Укрпошта" та відділення поштового зв`язку м. Кременчука Полтавської дирекції АТ "Укрпошта" з листом № 01-21/967 від 05.10.2021, у якому просив повідомити хто з представників відповідача і коли отримав поштове відправлення.

Разом з тим 06.10.2021 суд повторно направив відповідачу копію ухвали від 30.08.2021. Вказана копія ухвали отримана представником відповідача 12.10.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 313.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

24.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енерго-Плюс" (позивач, постачальник) та Комунальним госпрозрахунковим підприємством "Союзрембуд" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № 17 (арк. с. 13-16).

В укладеному договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- постачальник зобов`язується передавати у власність, а покупець зобов`язується отримувати та оплачувати товар (обладнання) в найменуванні, кількості і ціні згідно Специфікацій (рахунків-фактур), узгоджених сторонами, котрі є невід`ємними частинами цього договору (п. 1.1 договору);

- загальна вартість цього договору визначається як сума, що була фактично сплачена покупцем згідно виставлених до оплати рахунків-фактур протягом дії цього договору (п. 2.1 договору);

- оплата за поставлений товар здійснюється покупцем протягом 15 календарних днів, у безготівковій формі, шляхом перерахування у повному обсязі сум, зазначених у рахунках-фактурах, на поточний рахунок постачальника (п. 2.2 договору);

- датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 2.3 договору);

- строк поставки товару на кожну окрему заявку покупця за цим договором зазначається у відповідній Специфікації (п. 3.1 договору);

- датою поставки вважається дата відвантаження товару (п. 3.3 договору);.

- поставка товару здійснюється через 7 робочих днів після підписання договору (п. 3.4 договору);

- у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством (п. 5.1 договору);

- цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2015р. (п. 8.1 договору);

- закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

24.09.2015 сторони також уклали Специфікацію № 1 до договору поставки № 17 від 24.09.2015, у якій погодили поставку кабелю АВБбШвнг 3х240+1х120 у кількості 450 м загальною вартістю 238 734,00 грн (арк. с. 17).

Згідно п. 4 Специфікації № 1 оплата товарів вказаних у п. 1 Специфікації проводиться покупцем на умовах визначених в п. 2.2 договору.

На виконання умов договору поставки № 17 від 24.09.2015 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 238 734,00 грн згідно видаткової накладної № 16 від 29.09.2015 (арк.с. 18) по довіреності № 159 від 29.09.2015 виданій відповідачем своєму представнику на отримання товарно-матеріальних цінностей (арк. с. 19).

Позивач зазначає, що зазначений товар відповідач оплатив частково на суму 148 000,00 грн. На підтвердження здійснених відповідачем оплат позивач надав довідку Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" № КМ2-07.8/53 від 16.08.2021 (арк. с. 20-21).

Позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію № 09/06-21 від 09.06.2021 про сплату заборгованості за договором поставки № 17 від 24.09.2015 на суму 90 734,00 грн (арк. с. 35-39). Зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про стягнення з відповідача 185 957,35 грн заборгованості, в тому числі: 90 734,00 грн основного боргу, 59 267,19 грн інфляційних втрат, 15 862,29 грн 3% річних, 20 093,87 грн пені (розрахунок арк. с. 7-12).

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: копію договору поставки № 17 від 24.09.2015, копію Специфікації № 1 від 24.09.2015, копію видаткової накладної № 16 від 29.09.2015, копію довіреності № 159 від 29.09.2015, довідку ПАТ «ПУМБ» № КМ2-07.8/53 від 16.08.2021 та додаток № 1 до неї, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «НВП «Енерго-Плюс», копію наказу про призначення директора ТОВ «НВП «Енерго-Плюс», копію витягу зі Статуту ТОВ «НВП «Енерго-Плюс», інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо КП "Союзрембуд", копію претензії № 09/06-21 від 09.06.2021 з доданим до неї розрахунком заборгованості, копії поштової накладної № 722 від 09.06.2021 та опису вкладення у цінний лист, копію рахунку на оплату № 14 від 24.09.2015.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач 29.09.2015 поставив відповідачу товар на суму 238 734,00 грн. Дана обставина підтверджується підписаною між сторонами видатковою накладною № 16 від 29.09.2015 (арк. с. 18).

В свою чергу відповідач оплатив отриманий товар частково на суму 148 000,00 грн і заборгованість останнього складає 90 734,00 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати вартості поставленого товару і позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 90 734,00 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 59 267,19 грн інфляційних втрат за період з 15.10.2015 до 12.08.2021, 15 862,29 грн 3% річних за період з 15.10.2015 до 12.08.2021 та 20 093,87 грн пені за період з 15.10.2015 до 15.04.2016.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати товару, позивач правомірно нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення з 15.10.2015 до 12.08.2021.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат і встановив їхню правильність.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення 59 267,19 грн інфляційних втрат та 15 862,29 грн 3% річних є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування позивачем суми пені суд зазначає таке.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу частини 1 статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Отже, законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Позивач у позові зазначає, що пеня нарахована ним у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на підставі п. 5.1 договору поставки № 17 від 24.09.2015 та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

У п. 5.1 договору поставки № 17 від 24.09.2015 сторони погодили, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Тобто сторони не передбачили в умовах договору можливість сплати пені та не визначали її розмір.

Згідно ст. 1, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З вказаних норм вбачається, що Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", на який посилається позивач, визначено можливість сплати боржником пені, розмір якої встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Однак, саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку.

Відтак, у суду відсутні підстави для стягнення пені з відповідача у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не передбаченому законом.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі N 908/1501/18.

Таким чином, суд відхиляє позов у частині стягнення 20 093,87 грн пені у зв`язку із необґрунтованістю таких вимог.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 90734,00 грн основного боргу, 59 267,19 грн інфляційних втрат та 15 862,29 грн 3% річних обґрунтовані, відповідачем не спростовані, підтверджуються наявними доказами та підлягають задоволенню. В частині стягнення 20 093,87 грн пені позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

У позові позивач також вказує, що орієнтовний розмір його судових витрат становить 10 000 грн., в т.ч. витрати на правову допомогу та розмір сплаченого судового збору. При цьому жодних доказів понесення витрат на правову допомогу позивачем не подано , про наявність таких не зазначено.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального госпрозрахункового підприємства "Союзрембуд" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (вул. Покладова Лейтенанта, 18, м. Кременчук, Полтавська область, 39601; ідентифікаційний код 03332139) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енерго-Плюс" (вул. Олександріївська, 6, м. Кременчук, Полтавська область, 39621; адреса для листування: вул. 29 Вересня, 11/19, м. Кременчук, 39600; ідентифікаційний код 38655518) 90 734 грн 00 коп. основного боргу, 59 267 грн 19 коп. інфляційних втрат, 15 862 грн 29 коп. 3% річних та 2487 грн 95 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання чинності цим рішенням.

3. В іншій частині позову відмовити у задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 28.10.2021.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.М. Тимощенко