ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. Справа№ 910/21682/15 (910/18583/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Грека Б.М.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання: Гуньки О.В.

у присутності представників сторін згідно протоколу судового засідання від 20.10.2021 року

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпіас Груп»

на рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2021 року

(повний текст складено 05.04.2021 року)

у справі №910/21682/15(910/18583/20) (суддя Чеберяк П.П.)

за позовом Державного підприємства «Конярство України»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпіас Груп», товариства з обмеженою відповідальністю «Східна Вугільна Компанія»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство економіки України

про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними

в межах справи №910/21682/15

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта-Київ»

до Державного підприємства «Конярство України»

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.03.2021 року по справі №910/21682/15(910/18583/20) позов задоволено. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №11/17-ЛИ від 20.11.2017 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Східна Вугільна Компанія» (надалі - ТОВ «Східна Вугільна Компанія») та товариством з обмеженою відповідальністю «Олімпіас Груп» (надалі - ТОВ «Олімпіас Груп», скаржник). Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №11/17-ЛО від 20.11.2017 року, укладений між ТОВ «Східна Вугільна Компанія» та ТОВ «Олімпіас Груп». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №11/17-ОЛ від 20.11.2017 року, укладений між ТОВ «Східна Вугільна Компанія» та ТОВ «Олімпіас Груп». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №11/17-ОН від 20.11.2017 року, укладений між ТОВ «Східна Вугільна Компанія» та ТОВ «Олімпіас Груп». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №11/17-ДН від 20.11.2017 року, укладений між ТОВ «Східна Вугільна Компанія» та ТОВ «Олімпіас Груп». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №11/17-З від 20.11.2017 року, укладений між ТОВ «Східна Вугільна Компанія» та ТОВ «Олімпіас Груп». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №11/17-К від 20.11.2017 року, укладений між ТОВ «Східна Вугільна Компанія» та товариством з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп". Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №11/17-КДН від 20.11.2017 року, укладений між ТОВ «Східна Вугільна Компанія» та ТОВ «!Олімпіас Груп». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №11/17-КЗ від 20.11.2017 року, укладений між ТОВ «Східна Вугільна Компанія» та ТОВ «Олімпіас Груп». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №11/17-КЛО від 20.11.2017 року, укладений між ТОВ «Східна Вугільна Компанія» та ТОВ «Олімпіас Груп». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №11/17-ДЕ від 20.11.2017 року, укладений між ТОВ «Східна Вугільна Компанія» та ТОВ «Олімпіас Груп». Стягнуто з ТОВ «Олімпіас Груп» на користь Державного підприємства «Конярство України» (надалі - ДП «Конярство України») 11561 грн. судового збору. Стягнуто з ТОВ «Східна Вугільна Компанія» на користь ДП «Конярство України» 11561 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Олімпіас Груп» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі та прийняти нове, яким відмовити ДП «Конярство України» у задоволенні позову до ТОВ «Олімпіас Груп» та ТОВ «Східна Вугільна Компанія» про визнання договорів №11/17-ЛИ, №11/17-ЛО, №11/17-ОЛ, №11/17-ОН, №11/17-ДН, №11/17-3, №11/17-К, №11/17-КДН, №11/17-КЗ, №11/17-КЛО, №11/17-ДЕ про відступлення права вимоги укладених 20.11.2017 року між ТОВ «Олімпіас Груп» та ТОВ «Східна Вугільна Компанія» у справі №910/21682/15(910/18583/20) в повному обсязі.

Обрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що вважає висновки суду про те, що оспорювані договори про відступлення права вимоги є договорами факторингу, оскільки право вимоги до ТОВ «Олімпіас Груп» перейшло з дисконтом, безпідставними та необґрунтованими у зв`язку з тим, що в результаті укладення оспорюваних договорів обсяг майнових зобов`язань не змінився, оскільки до нового кредитора перейшли права в тому ж розмірі, в якому вони існували у первісного кредитора.

Вказані висновки суду, на думку скаржника, суперечать встановленим судом фактам, оскільки в межах даної справи неодноразово досліджувалось питання обґрунтованості розміру кредиторських вимог ТОВ «Східна Вугільна Компанія», а згодом і ТОВ «Олімпіас Груп», як нового кредитора.

Зокрема, судом було встановлено, що до ТОВ «Олімпіас Груп» перейшли права первісного кредитора в тому ж самому обсязі та на тих самих умовах, без врахування зазначених в оскаржуваному рішенні пені та штрафу, що виключає будь які ознаки договорів факторингу.

Також скаржник зазначає, що в межах даної справи вже було встановлено, що оскаржувані договори є договорами цесії, а не факторингу.

Підсумовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що право вимоги відступлено ТОВ «Східна Вугільна Компанія» за «номінальною вартістю» без отримання ТОВ «Олімпіас Груп» винагороди за таке відступлення, що свідчить про відсутність у спірних правовідносинах ознак фінансування ТОВ «Олімпіас Груп» ТОВ «Східна Вугільна Компанія» під відступленням права грошової винагороди.

Таким чином, враховуючи викладене, скаржник вважає, що в оспорюваних договорах відсутні умови, притаманні договору факторингу, а розмір грошових вимог, відступлених за цими договорами, дорівнював ціні її відступлення, у зв`язку з чим укладені між ТОВ «Олімпіас Груп» та ТОВ «Східна Вугільна Компанія» оспорювані договори за своєю природою є договорами цесії.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 30.04.2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Олімпіас Груп» передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Доманської М.Л., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 року витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21682/15(910/18583/20) за позовом ДП «Конярство України» до ТОВ «Олімпіас Груп», ТОВ «Східна Вугільна Компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними в межах справи №910/21682/15 за заявою ТОВ «Астарта-Київ» до ДП «Конярство України» про банкрутство та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ «Олімпіас Груп» на рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2021 року по справі №910/21682/15(910/18583/20) до надходження матеріалів справи №910/21682/15(910/18583/20) до Північного апеляційного господарського суду.

17.05.2021 року від господарського суду міста Києва на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 року надійшли матеріали справи №910/21682/15(910/18583/20) за позовом ДП «Конярство України» до ТОВ «Олімпіас Груп», ТОВ «Східна Вугільна Компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними в межах справи №910/21682/15 за заявою ТОВ «Астарта-Київ» до ДП «Конярство України» про банкрутство.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Олімпіас Груп» на рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2021 року по справі №910/21682/15(910/18583/20). Розгляд апеляційної скарги ТОВ «Олімпіас Груп» призначено на 23.06.2021 року.

08.06.2021 року через відділ документообігу суду від Міністерства економіки України надійшли письмові пояснення, в яких представник просить суд в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Олімпіас Груп» відмовити повністю, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В своїх поясненнях представник Міністерства економіки України зазначає, що відповідно до оспорюваних договорів ТОВ «Олімпіас Груп» отримало право вимоги до ДП «Конярство України» за господарськими договорами, в обсягах та на умовах, що існували на момент укладення спірних договорів про відступлення права вимоги.

При цьому, згідно матеріалів справи право вимоги, яке ТОВ «Олімпіас Груп» заявило до стягнення з ДП «Конярство України», враховуючи, що воно є правонаступником ТОВ «Східна Вугільна Компанія» за спірними договорами про відступлення права вимоги, включає в себе стягнення заборгованості по основних договорах, а також стягнення штрафних санкцій, пені та інше.

Зазначене свідчить, що ТОВ «Олімпіас Груп» набуло право на стягнення за договорами про відступлення права вимоги, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені.

Таким чином, представник Міністерства економіки України вважає, що місцевий суд дослідив всі матеріали справи та обґрунтовано встановив, що оспорювані договори про відступлення права вимоги є договорами факторингу, оскільки право вимоги до ТОВ «Олімпіас Груп» перейшло з дисконтом.

Крім того, представник Міністерства економіки України у своїх поясненнях просить суд здійснити перейменування учасника у справі, а саме: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на Міністерство економіки України.

Обґрунтовуючи клопотання представник Міністерства економіки України зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2021 року №504 «Про перейменування Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України» Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України перейменовано на Міністерство економіки України.

16.06.2021 року через відділ документообігу суду від боржника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить суд в задоволені апеляційної скарги ТОВ «Олімпіас Груп» відмовити.

Обґрунтовуючи поданий відзив, представник боржника зазначає, що у зв`язку з укладенням оспорюваних договорів до ТОВ «Олімпіас Груп» перейшли права вимоги до ДП «Конярство України» окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, трьох процентів річних, інфляційних витрат, штрафів та пені, що підтверджується даними договорами та свідчить про одержання апелянтом плати у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається за ціною вимоги, що передбачена оспорюваними договорами.

Сукупно ціна доходу за відступлення прав вимоги за оспорюваними договорами була у них (пункти 3.1 кожного з оспорюваних договорів) в розмірі 41 917 820 грн.

Тому доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі про те, що придбання права вимоги здійснювалося останнім за номінальною вартістю, спростовується, як змістом оспорюваних договорів, так і змістом заяви ТОВ «Східна Вугільна Компанія» про визнання кредиторських вимог, в якій вказано про розмір вимог, які були відступлені ним на користь апелянта за оспорюваними договорами.

Представник боржника зазначає, що ТОВ «Олімпіас Груп» звернувся з заявою про заміну кредитора його правонаступником на підставі оспорюваних договорів в квітні 2018 році і не надав жодного доказу щодо сплати ціни відступлення по оспорювних договорах, строк сплати якої сплинув 20.12.2017 року, категорично стверджує, що дисконт за такими правочинами становить 100% від номінальної вартості вимоги , що відступається за оспорюваними договорами, а отоже, оспорювані договори містять ознаки договору факторингу, що було правильно встановлено місцевим судом.

Жодних спростувань даних доводів позивача апеляційна скарга не містить.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Остапенка О.М., Доманської М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 року вищевказаною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ «Олімпіас Груп» на рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2021 року по справі №910/21682/15(910/18583/20) та призначено до розгляду на 17.08.2021 року.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Остапенка О.М. на лікарняному з 09.08.2021 року, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2021 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Доманської М.Л., Грека Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного суду від 17.08.2021 року вищевказаною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ «Олімпіас Груп» на рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2021 року по справі №910/21682/15(910/18583/20).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду суду від 17.08.2021 року здійснено заміну Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на Міністерство економіки України у зв`язку з перейменуванням Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на Міністерство економіки України.

17.08.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 29.09.2021 року та витребувано у господарського суду міста Києва тома по справі №910/21682/15 за заявою ТОВ «Астарта-Київ» до ДП «Конярство України» про банкрутство, в яких знаходиться заява ТОВ «Східна Вугільна Компанія» з кредиторськими вимогами до ДП «Конярство України» та ухвала господарського суду міста Києва про прийняття зазначеної заяви до розгляду.

30.08.2021 року місцевим судом на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 року повідомлено, що матеріали справи були скеровані до Північного апеляційного господарського суду та знаходяться в судді Отрюха Б.В.

02.09.2021 року суддею Копитовою О.С. надіслано лист судді Отрюху Б.В. з проханням після закінчення розгляду передати справу №910/21682/15 для розгляду апеляційної скарги ТОВ «Олімпіас Груп» на рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2021 року по справі №910/21682/15(910/18583/20)

27.09.2021 року надійшли матеріали справи №910/21682/15 від судді Отрюха Б.В.

У судовому засіданні 29.09.2021 року оголошено перерву у справі до 20.10.2021 року.

20.10.2021 року в судому засіданні представники сторін, а також представник Київської міської прокуратури надали усні пояснення по справі.

20.10.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Олімпіас Груп» слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2021 року по справі №910/21682/15(910/18583/20) - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч.2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.6 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

21.10.2019 року вступив в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2017 року у справі № 910/21682/15 визнано кредиторські вимоги ТОВ «Східна Вугільна Компанія» до ДП «Конярство України» в розмірі 55 163 621,18 грн., з яких: 2 436,00 грн. - вимоги першої черги, 55 161 185,18 грн. - вимоги четвертої черги задоволення.

Вказана ухвала суду першої інстанції залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 року та постановою Верховного Суду від 03.04.2018 року у справі № 910/21682/15.

При розгляді заяви ТОВ «Східна Вугільна Компанія» з кредиторськими вимогами до боржника судом було встановлено, що заявлені кредитором вимоги виникли на підставі договорів оренди транспортного засобу № 4170 від 12.03.2013, № 8-04 від 08.02.2012, № 8 від 01.04.2012, № 8-022 від 08.02.2012, № 8-021 від 08.02.2012, № 9 від 01.08.2012, № 10 від 01.08.2012, № 3714 від 08.05.2012, № 8-03 від 08.02.2012, № 4191 від 12.04.2013, договорів поставки товару № 1541 від 01.04.2012, № 3651 від 22.08.2012, № 3605 від 31.07.2012, № 4233 від 01.04.2013, № 3774 від 01.10.2012, № 2965 від 03.04.2012, № 4188-У від 01.04.2013, № 3628 від 15.08.2012, № 2012/2 від 06.08.2012, № 2012 від 01.03.2012, № 3425 від 30.05.2012, № 3319 від 01.03.2012, № 3424 від 30.05.2012, № 3624 від 01.08.2012, № 3653 від 22.08.2012, № 4189-У від 01.04.2013, № 2012/2 від 06.08.2012, № 2185 від 05.04.2012, договорів про надання поворотно-фінансової допомоги № 20/02-12ф від 20.02.2012, № 10/05-12ф від 10.05.2012, № 16/03-12ф від 16.03.2012, № 29/02-12ф від 29.02.2012, № 19/04-12ф від 19.04.2012, № 01/031вфп від 01.03.2012, № 8-02 від 08.02.2012, № 26/03-12ф від 26.03.2012, № 24/05-13ф від 24.05.2013, № 20/09-12ф від 20.09.2012, № 01/03вфп від 01.03.2012, № 06/05-13ф від 06.05.2012, №17/02-12ф від 17.02.2012, № 2909-11ф від 29.09.2011, № 02/03-12ф від 02.03.2012, №12/04-12ф від 12.04.2012, № 12/04-12ф від 12.04.2012, №15/09-11ф від 15.09.2011, № 15/11-12ф від 15.11.2012, №18/05-12ф від 18.05.2012, № 20/04-12ф від 20.04.2012, № 21/02-12ф від 21.02.2012, № 25/04-12ф від 25.04.2012, № 29/03-12ф від 29.03.2012, № 30/08-11ф від 30.08.2011, № 2809-11ф від 28.09.2011, № 18/10-11ф від 18.10.2011 року, № 29/03-12фп від 29.03.2012 року, № 05/03-12ф від 05.03.2012, № 09/08-12ф від 09.08.2012, № 26/10-11ф від 26.10.2011, № 15/03-12ф від 15.03.2012, № 02/03-12ф від 02.03.2012, № 27/02-12ф від 27.02.2012, біржових договорів №12 від 12.05.2012, №13 від 12.05.2012, № 15 від 12.05.2012, №17 від 16.05.2012, №28 від 22.05.2012, №24 від 21.05.2012, № 34 від 31.07.2012, №32 від 21.06.2012, №27 від 21.05.2012, №30 від 08.06.2012, № 01/03-Д від 01.03.2012, № 35 від 31.07.2012, № 05/08/12-П1 від 05.08.2012, № 8 від 11.05.2012, № 16 від 12.05.2012, № 31 від 08.06.2012, № 33 від 08.06.2012, № 10 від 11.05.2012, № 11 від 12.05.2012 року, № 25 від 21.05.2012 року, № 26 від 21.05.2012, № 14 від 12.05.2012, № 4196 від 15.04.2013, № 18 від 16.05.2012, договорів про виконання сільськогосподарських робіт № 46 від 01.04.2012, № 48 від 01.04.2012, № 4256 від 01.03.2013, № 25/5 (послуги 2012) від 01.04.2012, №24/5 (послуги 2012) від 01.04.2012, № 50 від 01.04.2012, № 68 від 01.04.2012, № 4257 від 01.03.2013, № 69 від 01.04.2012, договорів купівлі-продажу № 3017 від 30.03.2012, № 09/10/12 від 09.10.2012, № 25/03-14 від 19.04.2012, договорів купівлі-продажу незавершеного виробництва № 0402-01/01 від 28.02.2014, № 0402-01/02 від 28.02.2014 та видаткових накладних № 1830 від 29.05.2012, № 3249 від 27.12.2012, № від 30.07.2012, № 2019 від 04.10.2011, складають основний борг в розмірі 41 763 749 грн. 61 коп., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 30 458 848 грн. 37 коп., пеню за порушення строків оплати поставленого товару та наданих послуг в розмірі 37 870 699 грн. 82 коп., штраф за порушення строків оплати поставленого товару та наданих послуг в розмірі 6 673 629 грн. 17 коп., 3% річних в розмірі 2 814 488 грн. 51 коп., судовий збір в розмірі 7 218 грн. 00 коп., 30 % річних в розмірі 41 910 грн. 04 коп. та витрати зі сплати судового збору за звернення до суду з заявою про визнання грошових вимог до боржника в розмірі 2 436 грн. 00 коп. та підтверджуються доданими до заяви копіями видаткових накладних, доручень на отримання товару, актів надання послуг, платіжних доручень, договорів відступлення права вимоги тощо.

Крім того, кредиторські вимоги також підтверджені рішеннями господарського суду міста Києва від 08.06.2015 у справі № 910/6176/15-г, від 24.10.2012 у справі № 910/342/15-г, від 12.05.2015 у справі № 910/5005/15-г, від 27.04.2015 у справі № 910/6177/15-г, від 08.06.2015 у справі № 910/5663/15-г, від 23.03.2015 у справі № 910/2814/15-г, від 12.05.2015 у справі № 910/6174/15-г, від 09.04.2015 у справі № 910/2771/15-г, від 16.03.2015 у справі № 910/921/15-г, від 16.03.2015 у справі № 910/2813/15-г, від 17.03.2015 у справі № 910/901/15-г, від 20.05.2015 у справі № 910/6175/15-г та ухвалами Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 у справі № 910/6176/15-г, від 25.01.2016 у справі № 910/342/15-г, від 16.02.2016 у справі № 910/5005/15-г, від 22.01.2016 у справі № 910/6177/15-г , від 20.01.2016 у справі № 910/5663/15-г, від 14.01.2016 у справі № 910/2814/15-г, від 24.12.2015 у справі № 910/6174/15-г, від 25.02.2016 у справі № 910/2771/15-г, від 28.12.2015 у справі № 910/921/15-г, від 28.12.2015 у справі № 910/2813/15-г, № 910/901/15-г від 12.01.2016, 25.12.2015 у справі № 910/6175/15-г.

Матеріалами справи підтверджено, що 20.11.2017 року між ТОВ «Східна вугільна компанія» (первісний кредитор) та ТОВ «Олімпіас Груп» (новий кредитор) було укладено 11 договорів про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ, № 11/17-ЛО, № 11/17-ОЛ, № 11/17-ОН, № 11/17-ДН, № 11/17-З, № 11/17-К, № 11/17-КДН, № 11/17-КЗ, № 11/17-КЛО, № 11/17-ДЕ, відповідно до умов яких первісний кредитор відступив (передав), а новий кредитор набув (прийняв) права вимоги до ДП «Конярство України» за усіма господарськими договорами, перелік яких наведений в договорах, в обсягах та на умовах, що існували на момент укладення договорів відступлення права вимоги.

Усі первинні документи, що засвідчують права вимоги ТОВ «Східна вугільна компанія» до ДП «Конярство України» передані ТОВ «Олімпіас Груп» за актами приймання-передачі документів.

Відповідно до умов наведених вище договорів відступлення права вимоги, з моменту їх укладення до ТОВ «Олімпіас Груп» перейшли права вимоги до ДП «Конярство України» щодо сплати основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачено неоплаченими договорами.

Позивач стверджує, що оспорювані договори про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ, № 11/17-ЛО, № 11/17-ОЛ, № 11/17-ОН, № 11/17-ДН, № 11/17-З, № 11/17-К, № 11/17-КДН, № 11/17-КЗ, № 11/17-КЛО, № 11/17-ДЕ від 20.11.2017 є договорами факторингу, оскільки на його думку, право вимоги до нового кредитора - ТОВ «Олімпіас Груп» перейшло з дисконтом.

За переконанням позивача, укладаючи оспорювані договори ТОВ «Східна Вугільна Компанія» отримало фінансування, а ТОВ «Олімпіас Груп», в свою чергу, укладаючи оспорювані договори набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається і ціною вимоги, що передбачена кожним із оспорюваних договорів.

Крім того, позивач також посилається на те, що відповідач 2 не набув права на відступлення права вимоги за основними зобов`язаннями, а також те, що договори про надання поворотно-фінансової допомоги, які, у тому числі, були предметом оспорюваних договорів, є нікчемними в силу закону.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Згідно із частинами 1 та 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою та необхідною умовою для звернення особи до суду із відповідним позовом є наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу особи - позивача у справі і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

При цьому звертаючись до господарського суду, позивач повинен визначити, яке його право, на його думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права. У свою чергу судам належить з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначеною нормою передбачено можливість оскарження правочину як стороною договору, так і зацікавленою особою, яка не є стороною правочину.

Чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, а тому, виходячи з вимог статті 16 Цивільного кодексу України, статті 4 Господарського процесуального кодексу України крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Тобто у разі, якщо договір оскаржує особа, яка не є стороною цього договору, така особа, звертаючись з відповідним позовом до суду, має навести обґрунтування, в чому полягає порушення її прав та охоронюваних законом інтересів цим правочином.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 у справі № 902/841/15).

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено місцевим судом, між ТОВ «Агрофармахім» і ДП «Конярство України» укладались наступні договори:

договори оренди транспортного засобу № 4170 від 12.03.2013, № 8-04 від 08.02.2012, № 8 від 01.04.2012, № 8-02 від 08.02.2012, № 8-021 від 08.02.2012, № 9 від 01.08.2012, № 10 від 01.08.2012, № 3714 від 08.05.2012, № 8-03 від 08.02.2012, № 4191 від 12.04.2013;

договори поставки товару № 1541 від 01.04.2012, № 3651 від 22.08.2012, № 3605 від 31.07.2012, № 4233 від 01.04.2013, № 3774 від 01.10.2012, № 2965 від 03.04.2012, № 4188-У від 01.04.2013, № 3628 від 15.08.2012, № 2012/2 від 06.08.2012, № 2012 від 01.03.2012, № 3425 від 30.05.2012, № 3319 від 01.03.2012, № 3424 від 30.05.2012, № 3624 від 01.08.2012, № 3653 від 22.08.2012, № 4189-У від 01.04.2013, № 2012/2 від 06.08.2012, № 2185 від 05.04.2012;

договори про надання поворотно-фінансової допомоги № 20/02-12ф від 20.02.2012, № 10/05-12ф від 10.05.2012, № 16/03-12ф від 16.03.2012, № 29/02-12ф від 29.02.2012, № 19/04-12ф від 19.04.2012, № 01/031вфп від 01.03.2012, № 8-02 від 08.02.2012, № 26/03-12ф від 26.03.2012, № 24/05-13ф від 24.05.2013, № 20/09-12ф від 20.09.2012, № 01/03вфп від 01.03.2012, № 06/05-13ф від 06.05.2012, №17/02-12ф від 17.02.2012, № 2909-11ф від 29.09.2011, № 02/03-12ф від 02.03.2012, №12/04-12ф від 12.04.2012, № 12/04-12ф від 12.04.2012, №15/09-11ф від 15.09.2011, № 15/11-12ф від 15.11.2012, №18/05-12ф від 18.05.2012, № 20/04-12ф від 20.04.2012, № 21/02-12ф від 21.02.2012, № 25/04-12ф від 25.04.2012, № 29/03-12ф від 29.03.2012, № 30/08-11ф від 30.08.2011, № 2809-11ф від 28.09.2011, № 18/10-11ф від 18.10.2011 року, № 29/03-12фп від 29.03.2012 року, № 05/03-12ф від 05.03.2012, № 09/08-12ф від 09.08.2012, № 26/10-11ф від 26.10.2011, № 15/03-12ф від 15.03.2012, № 02/03-12ф від 02.03.2012, № 27/02-12ф від 27.02.2012;

біржові договори №12 від 12.05.2012, №13 від 12.05.2012, № 15 від 12.05.2012, №17 від 16.05.2012, №28 від 22.05.2012, №24 від 21.05.2012, № 34 від 31.07.2012, №32 від 21.06.2012, №27 від 21.05.2012, №30 від 08.06.2012, № 01/03-Д від 01.03.2012, № 35 від 31.07.2012, № 05/08/12-П1 від 05.08.2012, № 8 від 11.05.2012, № 16 від 12.05.2012, № 31 від 08.06.2012, № 33 від 08.06.2012, № 10 від 11.05.2012, № 11 від 12.05.2012 року, № 25 від 21.05.2012 року, № 26 від 21.05.2012, № 14 від 12.05.2012, № 4196 від 15.04.2013, № 18 від 16.05.2012;

договори про виконання сільськогосподарських робіт № 46 від 01.04.2012, № 48 від 01.04.2012, № 4256 від 01.03.2013, № 25/5 (послуги 2012) від 01.04.2012, №24/5 (послуги 2012) від 01.04.2012, № 50 від 01.04.2012, № 68 від 01.04.2012, № 4257 від 01.03.2013, № 69 від 01.04.2012;

договори купівлі-продажу № 3017 від 30.03.2012, № 09/10/12 від 09.10.2012, № 25/03-14 від 19.04.2012;

договори купівлі-продажу незавершеного виробництва № 0402-01/01 від 28.02.2014, № 0402-01/02 від 28.02.2014.

25 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофармахім», як первісним кредитором та Відповідачем 2, як новим кредитором були укладені договори «Про відступлення права вимоги», номери яких повністю збігаються з номерами основних договорів, за якими Відповідач 2 набув права вимоги за Основними договорами.

В подальшому, право вимоги за основними договорами перейшло від Відповідача 2 до Відповідача 1 на підставі оскаржуваних договорів.

При цьому, в матеріалах справи № 910/21682/15 про банкрутство ДП «Конярство України» відсутні докази оплати суми винагороди за договорами про відступлення права вимоги від 25.03.2014 року, що, за переконанням позивача, свідчить про те, що відповідач 2 не виконав вимоги даних договорів та не набув права на відступлення права вимоги за основними зобов`язаннями.

З наведеними доводами позивача суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог статтей 628 та 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктами 3.3. договорів «Про відступлення права вимоги», укладених Первісним кредитором та Відповідачем 2 25 березня 2014 року, номери яких повністю збігаються з номерами Основних договорів, передбачено, що Новий кредитор зобов`язаний оплатити Первісному кредитору отримане право вимоги Заборгованості відповідно до положень цього договору.

Статтею 512 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення Договорів про відступлення права вимоги від 25 березня 2014 року) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Обґрунтовуючи свої доводи щодо ненабуття Відповідачем 2 права вимоги за основними зобов`язаннями на підставі Договорів про відступлення права вимоги від 25 березня 2014 року Позивач посилається на правові висновки, зроблені Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 916/2286/16 наступного змісту.

«Водночас, відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судами, пунктом 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором відповідно до розділу 4 цього Договору, пунктом 4.1.1 якого визначено, що ціна договору в повному обсязі сплачена на момент укладення договору.

В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за Договором.

Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови ОСОБА 1 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 910/16109/14.».

При цьому, позивачем не враховано тієї обставини, що дійсність кредиторських вимог ТОВ «Східна Вугільна Компанія» до ДП «Конярство України», які виникли на підставі договорів про відступлення права вимоги від 25.03.2014 року, встановлена та підтверджена ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2017 року у справі № 910/21682/15, якою визнано кредиторські вимоги ТОВ «Східна Вугільна Компанія» до ДП «Конярство України» в розмірі 55 163 621,18 грн.

Крім того, вказана ухвала суду першої інстанції залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 року та постановою Верховного Суду від 03.04.2018 року у справі № 910/21682/15.

Договорами про надання поворотно-фінансової допомоги № 20/02-12ф від 20.02.2012, № 10/05-12ф від 10.05.2012, № 16/03-12ф від 16.03.2012, № 29/02-12ф від 29.02.2012, № 19/04-12ф від 19.04.2012, № 01/031вфп від 01.03.2012, № 8-02 від 08.02.2012, № 26/03-12ф від 26.03.2012, № 24/05-13ф від 24.05.2013, № 20/09-12ф від 20.09.2012, № 01/03вфп від 01.03.2012, № 06/05-13ф від 06.05.2012, №17/02-12ф від 17.02.2012, № 2909-11ф від 29.09.2011, № 02/03-12ф від 02.03.2012, №12/04-12ф від 12.04.2012, № 12/04-12ф від 12.04.2012, №15/09-11ф від 15.09.2011, № 15/11-12ф від 15.11.2012, №18/05-12ф від 18.05.2012, № 20/04-12ф від 20.04.2012, № 21/02-12ф від 21.02.2012, № 25/04-12ф від 25.04.2012, № 29/03-12ф від 29.03.2012, № 30/08-11ф від 30.08.2011, № 2809-11ф від 28.09.2011, № 18/10-11ф від 18.10.2011 року, № 29/03-12фп від 29.03.2012 року, № 05/03-12ф від 05.03.2012, № 09/08-12ф від 09.08.2012, № 26/10-11ф від 26.10.2011, № 15/03-12ф від 15.03.2012, № 02/03-12ф від 02.03.2012, № 27/02-12ф від 27.02.2012, а саме п, 7.3. передбачено, що у випадку невиконання зобов`язань щодо своєчасного повернення поворотно - фінансової допомоги, Позивач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 1 відсотка та штраф у разі прострочення повернення позики більш аніж 5 календарних днів у розмірі 50 відсотків.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Підставою недійсності правочину згідно з вимогами ч. 1 статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, однією з вимог, передбачених ч. 1 статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину є те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 4 статті 67 ГК України (в редакції чинній на день укладення Договорів про надання поворотно-фінансової допомоги) державні підприємства, у тому числі господарські товариства (крім банків), у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв), здійснюють залучення внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов`язаннями за погодженням з Міністерством фінансів України, здійснюють залучення внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов`язаннями за погодженням з органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю. Порядок таких погоджень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 15 червня 2011 року № 809, якою затверджено Порядок погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями.

Так, даний Порядок визначає процедуру погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі (далі - підприємства), кредитів (позик) шляхом укладення кредитного договору, договору позики або випуску облігацій підприємства (далі - залучення кредиту (позики), у результаті якого виникають зобов`язання щодо повернення коштів, та надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями.

Пункт 2 Порядку (в редакції чинній на день укладення Договорів про надання поворотно-фінансової допомоги) визначає, що залучення підприємством кредиту (позики) погоджується:

Міністерством фінансів України - щодо внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик);

органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю щодо внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик).

Згідно пункту 4 Порядку (в редакції чинній на день укладення Договорів про надання поворотно-фінансової допомоги) Міністерство фінансів України або уповноважений орган протягом 30 робочих днів після надходження заяви приймає рішення щодо погодження залучення кредиту (позики), забезпечення підприємством виконання зобов`язань за кредитом (позикою) порукою або гарантією чи відмови у погодженні, про що письмово повідомляє підприємству.

При цьому Верховний Суд в постановах від 16.06.2020 року у справі № 910/6271/17 та від 14.06.2018 року у справі № 910/6271/17 дійшов висновку, що за своєю правовою природою договір про надання поворотної фінансової допомоги є договором позики.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження погодження укладення вищезазначених Договорів про надання поворотно-фінансової допомоги Міністерством фінансів України або органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю.

Відтак, при укладенні Договорів про надання поворотно-фінансової допомоги була порушена процедура їх обов`язкового погодження, врегульована Порядком, адже Договори про надання поворотно-фінансової допомоги, що за своєю правовою природою є договорами позики, укладено без погодження Міністерством фінансів України або органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю.

Таким чином, наведені обставини свідчать, що Договори поворотно-фінансової допомоги, що за своєю правовою природою є договорами позики, укладено з порушенням імперативних приписів ч. 4 статті 67 ГК України та Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями за відсутності обов`язкового погодження Міністерством фінансів України або органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю, що свідчить про недотримання в момент вчинення вищезазначених правочинів вимог ч. 1 статті 203 ЦК України, яка встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого право чи ну недійсним судом не вимагається.

Відтак, нікчемність Договорів про надання поворотно-фінансової допомоги прямо встановлена законом через порушення при його укладенні імперативних приписів ч. 4 статті 67 ГК України та Порядку щодо обов`язкового погодження укладення такого правочинів з Міністерством фінансів України або органу виконавчої влади, який здійсним функції управління державною власністю.

Згідно з положеннями ч. 1 статті 236 ЦК України та ч. 1 статті 216 ЦК України (в редакції чинній на день укладення Договорів про надання поворотно-фінансової допомоги) нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06.11.2009 постановив, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дані оцінку таким доводам позивача.

Таким чином, враховуючи те, що Договори про надання поворотно-фінансової допомоги є нікчемними в силу закону та не породжують жодних правових наслідків, то й відповідно договори про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ, № 11/17-ЛО, № 11/17-ОЛ, № 11/17-ОН, № 11/17-ДН, № 11/17-З, № 11/17-К, № 11/17-КДН, № 11/17-КЗ, № 11/17-КЛО, № 11/17-ДЕ від 20.11.2017 в частині відступлення права вимоги за Договорами про надання поворотно-фінансової допомоги є недійсними, адже у Відповідача 2 був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності на розпорядження ненабутим ним правом вимоги за нікчемним, тобто неіснуючим основним зобов`язанням в силу закону, а у Відповідача 1 був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності на набуття права вимоги за нікчемним, тобто неіснуючим основним зобов`язанням в силу закону, відтак Відповідачі 1 та 2 взагалі не мали жодної здатності виступати стороною вищезазначених правочинів та безпосередньо вчиняти вищезазначені правочини.

Щодо доводів позивача, що оспорювані договори про відступлення права вимоги є договорами факторингу, оскільки право вимоги до відповідача 1 перейшло з дисконтом, судом встановлено наступне.

Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ від 20.11.2017.

Як зазначалось вище, між ТОВ «Агрофармахім» і ДП «Конярство України» укладались наступні договори:

1. договір про надання поворотно-фінансової допомоги №2909-11ф від 29.09.2011;

2. договір поставки № 3425 від 30.05.2012;

3. договір про виконання сільськогосподарських робіт № 25/5 (послуги) від 01.04.2012;

4. договір поставки 2012 від 01.03.2012;

5. договір оренди № 9 від 01.08.2012;

6. Договір оренди № 10 від 01.08.2012.

За договором про надання поворотно-фінансової допомоги № 2909-11ф Первісний кредитор зобов`язався надати Позивачу поворотно - фінансову допомогу у розмірі 1 000 000 гривень (п.п. 1.1. та 2.1. Договору). Згідно додаткової угоди № 1 до Договору, кінцевою датою повернення позики сторони визначили 31 грудня 2013 року. Жодних інших додаткових угод сторони не укладали.

25 березня 2014 року між ТОВ «Агрофармахім», як первісним кредитором, та ТОВ «Східна Вугільна Компанія», як новим кредитором, був укладений договір № 2909-11 «Про відступлення права вимоги».

За цим договором ТОВ «Східна Вугільна Компанія» отримало право вимоги від ДП «Конярство України» сплати суми боргу в розмірі 1 509 321, 57 грн. за договором про надання поворотно-фінансової допомоги від 29.09.2011 № 2909-11, укладеним між філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ТОВ «Агрофармахім».

В подальшому, 20 листопада 2017 року між ТОВ «Східна Вугільна Компанія», як первісним кредитором, та ТОВ «Олімпіас Груп», як новим кредитором, був укладений договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ від 20.11.2017.

За цим договором ТОВ «Олімпіас Груп» отримало право вимоги від ДП «Конярство України» сплати суми боргу в розмірі 1 509 321, 57 грн. за договором про надання поворотно-фінансової допомоги від 29.09.2011 № 2909-11, укладеним між філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ТОВ «Агрофармахім».

Відповідно до п. 7.3. договору про надання поворотно-фінансової допомоги від 29.09.2011 № 2909-11Ф передбачена відповідальність Позичальника (ДП «Конярство України») у вигляді пені в розмірі 1% від суми неповернених у строк грошових кошів за кожний день прострочення, та штрафу в розмірі 50% від суми допомоги, у разі якщо прострочення строку повернення допомоги складе більш ніж 5 календарних днів від настання строку, вказаного у п.5.2.

Таким чином, загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за договором про надання поворотно-фінансової допомоги від 29.09.2011 № 2909-11Ф, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить: 6 231 679,39 грн., з яких: борг - 1 509 321,57 грн., штраф - 754 660,79 грн., пеня - 2 731 872,04 грн, інфляційне збільшення суми боргу - 1 154 941,89 грн., 3% річних - 80 883,10 грн. в тому числі сума боргу з урахуванням індексу інфляції - 2 664 263,46 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 3 114 325 грн. 00 коп., тобто ціна відступлення права вимоги за договором про надання поворотно-фінансової допомоги від 29.09.2011 № 2909-11Ф становить 1 509 321, 57 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору 1 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 6 231 679,39 і грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 за Договором про надання поворотно-фінансової допомоги № 2909-11ф від 29.09.2011 набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається (6 231 679,39 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищезазначеним договором (1 509 321, 57 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими (вищезазначеними) договорами, розмір дисконту становить 4 722 358 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за договором про надання поворотно-фінансової допомоги № 2909-11ф від 29.09.2011, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується зазначеним договором та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2 в межах справи про банкрутство Позивача, отже, загальна сума дисконту становить 4 722 357,82 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

25 березня 2014 року між ТОВ «Агрофармахім», як первісним кредитором, та ТОВ «Східна Вугільна Компанія», як новим кредитором, був укладений договір № 3425 «Про відступлення права вимоги» за договором поставки № 3425 від 30.05.2012.

За цим договором ТОВ «Східна Вугільна Компанія» отримало право вимоги від ДП «Конярство України» сплати суми боргу в розмірі 577 990,80 грн. за договором поставки від 30.05.2012 № 3425. укладеним між філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ТОВ «Агрофармахім».

В подальшому, 20 листопада 2017 року між ТОВ «Східна Вугільна Компанія», як первісним кредитором, та ТОВ «Олімпіас Груп», як новим кредитором, був укладений договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 року.

За цим договором ТОВ «Олімпіас Груп» отримало право вимоги від ДП «Конярство України» сплати суми боргу в розмірі 577 990, 80 грн. за договором поставки від 30.05.2012 № 3425, укладеним між філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ТОВ «Агрофармахім».

Відповідно до п. 5.6. договору поставки від 30.05.2012 № 3425 передбачено, що штрафні санкції за цим Договором нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань. Позовна давність по всім вимогам, пов`язаним з проведенням розрахунків за Товар по цьому Договору, включаючи вимоги по оплаті пені, штрафу і т.д. складає п`ять років.

Пунктом 5.3. договору поставки від 30.05.2012 № 3425 передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахована на суму несвоєчасно перерахованих коштів за кожен день прострочення.

Таким чином, загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за договором поставки від 30.05.2012 № 3425, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 1 526 192, 76 грн., з яких: борг 577 990,80 грн., пеня - 448 307,99 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 449 394,99 грн., 3% річних 50 498,98 грн., в тому числі сума боргу з врахуванням індексу інфляції - 1 027 385,79 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 3 114 325 грн. 00 коп., тобто ціна відступлення права вимоги конкретно за договором поставки від 30.05.2012 № 3425 становить 577 990, 80 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 1 526 192, 76 грн.

Тобто Відповідач 1, уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 за Договором поставки від 30.05.2012 № 3425 набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається (1 526 192, 76 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищезазначеним договором ( 577 990, 80 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими (вищезазначеними) договорами, розмір дисконту становить 948 201, 96 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за договором поставки від 30.05.2012 № 3425, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується зазначеним договором та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 948 201, 96 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

25 березня 2014 року між ТОВ «Агрофармахім», як первісним кредитором, та ТОВ «Східна Вугільна Компанія», як новим кредитором, був укладений договір № 25/5 «Про відступлення права вимоги» за договором про виконання сільськогосподарських робіт від 01.04.2012 № 25/5.

За цим договором ТОВ «Східна Вугільна Компанія» отримало право вимоги від ДП «Конярство України» сплати суми боргу в розмірі 184 277, 63 грн. за договором про виконання сільськогосподарських робіт від 01.04.2012 № 25/5, укладеним між філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ТОВ «Агрофармахім».

В подальшому, 20 листопада 2017 року між ТОВ «Східна Вугільна Компанія», як первісним кредитором, та ТОВ «Олімпіас Груп», як новим кредитором, був укладений договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ.

За цим договором ТОВ «Олімпіас Груп» отримало право вимоги від ДП «Конярство України» сплати суми боргу в розмірі 184 277, 63 грн. за договором про виконання сільськогосподарських робіт від 01.04.2012 № 25/5. укладеним між філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ТОВ «Агрофармахім».

Таким чином, загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за договором про виконання сільськогосподарських робіт від 01.04.2012 № 25/5, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 343 428, 89 грн., в тому числі: борг - 184 277, 63 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 43 278,14 грн., 3% річних 15 873,12 грн., в тому числі сума боргу з врахуванням індексу інфляції - 327 555,77 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-ЛИ загальна ціна відступлення права вимоги становить 3 114 325 грн. 00 коп., тобто ціна відступлення права вимоги за договором про виконання сільськогосподарських робіт від 01.04.2012 № 25/5 становить 184 277, 63 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-ЛИ та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 343 428, 89 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 за договором про виконання сільськогосподарських робіт від 01.04.2012 № 25/5 набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається (343 428, 89 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищезазначеним договором (184 277, 63 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-ЛИ відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 підступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими (вищезазначеними) договорами, розмір дисконту становить 159 151, 26 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за договором про виконання сільськогосподарських робіт від 01.04.2012 № 25/5, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується зазначеним договором та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 159 151, 26 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

25 березня 2014 року між ТОВ «Агрофармахім», як первісним кредитором, та ТОВ «Східна Вугільна Компанія», як новим кредитором, був укладений договір № 2012 «Про відступлення права вимоги» за договором поставки № 2012 від 01.03.2012.

За цим договором ТОВ «Східна Вугільна Компанія» отримало право вимоги від ДП «Конярство України» сплати суми боргу в розмірі 792 948, 00 грн. за договором поставки № 2012 від 01.03.2012, укладеним між між філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ТОВ «Агрофармахім».

В подальшому, 20 листопада 2017 року між ТОВ «Східна Вугільна Компанія», як первісним кредитором, та ТОВ «Олімпіас Груп», як новим кредитором, був укладений договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ.

За цим договором ТОВ «Олімпіас Груп» отримало право вимоги від ДП «Конярство України» сплати суми боргу в розмірі 792 948, 00 гри, за договором поставки № 2012 від 01.03.2012 укладеним між філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ТОВ «Агрофармахім».

Відповідно до п. 5.6. договору поставки № 2012 від 01.03.2012 передбачено, що передбачено, що штрафні санкції за цим Договором нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань. Позовна давність по всім вимогам, пов`язаним з проведенням розрахунків за Товар по цьому Договору, включаючи вимоги по оплаті пені, штрафу і т.д. складає п`ять років.

Пунктом 5.3. договору поставки № 2012 від 01.03.2012 передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахована на суму несвоєчасно перерахованих коштів за кожен день прострочення.

Таким чином, загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за договором поставки № 2012 від 01.03.2012, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 2 092 790, 25 грн., в тому числі: борг - 792 948 грн., пеня - 615 035,61 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 616 526,88 грн., 3% річних 69 279,76 грн., в тому числі сума боргу з врахуванням індексу інфляції - 1 409 474,88 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 3 114 325 грн. 00 коп., тобто ціна відступлення права вимоги за договором поставки № 2012 від 01.03.2012 становить 792 948, 00 грн. проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору 1 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 2 092 790, 25 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 за договором поставки № 2012 від 01.03.2012 набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, шо відступається (2 092 790, 25 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищезазначеним договором (792 948, 00 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими (вищезазначеними) договорами, розмір дисконту становить 1 299 892, 25 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за договором поставки № 2012 від 01.03.2012, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується зазначеним договором та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 1 299 842,25 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

25 березня 2014 року між ТОВ «Агрофармахім», як первісним кредитором, та ТОВ «Східна Вугільна Компанія», як новим кредитором, був укладений договір № 2012 «Про відступлення права вимоги» за договором оренди № 9 від 01.08.2012.

За цим договором ТОВ «Східна Вугільна Компанія» отримало право вимоги від ДП «Конярство України» сплати суми боргу в розмірі 7 387, 00 грн. за договором оренди № 9 від 01.08.2012 укладеним між філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ТОВ «Агрофармахім».

В подальшому, 20 листопада 2017 року між ТОВ «Східна Вугільна Компанія», як первісним кредитором, та ТОВ «Олімпіас Груп», як новим кредитором, був укладений договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ від 20.11.2017.

За ним договором ТОВ «Олімпіас Груп» отримало право вимоги від ДП «Конярство України» сплати суми боргу в розмірі 7 387,00 грн. за договором оренди № 9 від 01.08.2012, укладеним між філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ТОВ «Агрофармахім».

Таким чином, загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за договором оренди № 9 від 01.08.2012, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 13 722, 86 грн., в тому числі: борг - 7 387,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 5720,16 грн., 3% річних 615,70 грн., в тому числі сума боргу з врахуванням індексу інфляції - 13 107,16 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 3 114 325 грн. 00 коп., тобто ціна відступлення права вимоги за договором оренди № 9 від 01.08.2012, становить 7 387,00 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 13 722, 86 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 за договором оренди № 9 від 01.08.2012 набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається (13 722, 86 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищезазначеним договором (7 387,00 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплачепими (вищезазначеними) договорами, розмір дисконту становить 6 335, 86 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за договором оренди № 9 від 01.08.2012, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується зазначеним договором та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 6 335, 86 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

25 березня 2014 року між ТОВ «Агрофармахім», як первісним кредитором, та ТОВ «Східна Вугільна Компанія», як новим кредитором, був укладений договір № 2012 «Про відступлення права вимоги» за договором оренди № 10 від 01.08.2012.

За цим договором ТОВ «Східна Вугільна Компанія» отримало право вимоги від ДП «Конярство України» сплати суми боргу в розмірі 42 400, 00 грн. за договором оренди № 10 від 01.08.2012 укладеним між філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ТОВ «Агрофармахім».

В подальшому, 20 листопада 2017 року між ТОВ «Східна Вугільна Компанія», як первісним кредитором, та ТОВ «Олімпіас Груп», як новим кредитором, був укладений договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ від 20.11.2017.

За ним договором ТОВ «Олімпіас Груп» отримало право вимоги від ДП «Конярство України» сплати суми боргу в розмірі 42 400,00 грн. за договором оренди № 10 від 01.08.2012, укладеним між філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ТОВ «Агрофармахім».

Таким чином, загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за договором оренди № 10 від 01.08.2012, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 78 732, 34 грн., в тому числі: борг - 42 400 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 32 825,63 грн., 3% річних - 3 506,71 гри., в тому числі сума боргу з врахуванням індексу інфляції - 75 225,63 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 3 114 325 грн. 00 коп., тобто ціна відступлення права вимоги за договором оренди № 10 від 01.08.2012, становить 42 400,00 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 78 732, 34 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 за договором оренди № 10 від 01.08.2012 набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається (78 732, 34 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищезазначеним договором (42 400, 00 грн.).

Враховуючи, що згідно з и. 1.3. Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 підступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими (вищезазначеними) договорами, розмір дисконту становить 36 332, 34 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-ЛИ від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за договором оренди № 10 від 01.08.2012, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується зазначеним договором та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 36 332, 34 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛО від 20.11.2017.

Між ТОВ «Агрофармахім» і ДП «Конярство України» укладались наступні договори:

1. договір №2751 від 01.01.2012;

2. договір № 4170 від 12.03.2013;

3. договір № 1541 від 01.04.2012;

4. договір оренди транспортного засобу № 8-04 від 08.02.2012;

5. договір купівлі-продажу № 00/10/1 2 від 09.10.2012 року.

Загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за вищевказаними Договорами, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника загалом становить 3 940 543, 62 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-ЛО від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 3 184 118, 08 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-ЛО від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 3 940 543, 62 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ЛО від 20.11.2017 за вищевказаними Договорами набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається (3 940 543, 62 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищевказаними Договорами (3 184 118, 08 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-ЛО від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими (вищезазначеними) договорами, розмір дисконту становить 756 425, 54 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-ЛО від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за договором оренди № 10 від 01.08.2012, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується зазначеним договором та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 756 425, 54 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ОЛ від 20.11.2017.

Між ТОВ «Агрофармахім» і ДП «Конярство України» укладались наступні договори:

1. договір поставки товару № 2243 від 26.12.2011;

2. договір поставки сіна від 27.12.2012;

3. договір б/н від 30.07.2013; .

4. договір Семена 2012 від 29.05.2012;

5. договір оренди автомобіля № 8 від 01.04.2012;

6. договір про надання поворотно-фінансової допомоги № 26/03-12ф від 26.03.2012;

7. договір про надання поворотно-фінансової допомоги № 24/05-1Зф від 24.05.2013;

8. договір № 21 10 від 01.08.2011;

9. договір № 8-022 від 08.02.2012.

Загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за вищевказаними Договорами, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 8 768 027, 30 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-ОЛ від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 2 754 769, 97 гри., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-ОЛ від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 8 768 027, 30 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ОЛ від 20.11.2017 за вищевказаними Договорами набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається (8 768 027, 30 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищевказаними Договорами (2 754 769, 97 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-ОЛ від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими (вищезазначеними) договорами, розмір дисконту становить 6 013 257, 33 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-ОЛ від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за вищевказаними Договорами, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів за пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується даними договорами та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 6 013 257, 33 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ОН від 20.11.2017.

Між ТОВ «Агрофармахім» і ДП «Конярство України» укладались наступні договори:

1. Договір № 8-021 від 08.02.2012;

2. Договір про надання поворотно-фінансової допомоги № 17/02-12ф від 17.02.2012;

3. Договір про надання поворотно-фінансової допомоги № 01/0Звфп від 01.03.2012;

4. Договір про надання поворотно-фінансової допомоги № 06/05-1Зф від 06.05.2013;

5. Договір про надання поворотно-фінансової допомоги № 22/03-12ф від 22.03.2012.

Таким чином, загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за вищевказаними Договорами, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 11 128 563, 70 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-ОН від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 2 907 184, 26 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-ОН від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 11 128 563,70 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-011 від 20.11.2017 за вищевказаними Договорами набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що підступається (11 128 563, 70 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищевказаними Договорами ( 2 907 184, 26 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-ОН від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими (вищезазначеними) договорами, розмір дисконту становить 8 221 379, 40 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-ОН від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за вищевказаними Договорами, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів за пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується даними договорами та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 8 221 379, 40 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ДН від 20.11.2017.

Між ТОВ «Агрофармахім» і ДП «Конярство України» укладались наступні договори:

1. договір оренди транспортного засобу № 8-02 від 08.02.2012;

2. договір поставки № 3651 від 22.08.2012;

3. договір поставки № 3605 від 31.07.2012;

4. договір поставки № 4233 від 01.04.2013;

5. договір поставки № 3774 від 01.10.2012;

6. договір поставки № 2965 від 03.04.2012;

7. договір поставки № 4188-У від 01.04.2013;

8. договір поставки № 3268 від 15.08.2012;

9. біржовий договір № 01/03-Д від 01.03.2012;

10. договір поставки № 2012/2 від 06.08.2012;

11. договір на виконання сільгоспробіт № 46 від 01.04.2012;

12. договір на виконання сільгоспробіт № 48 від 01.04.2012;

13. договір на виконання сільгоспробіт № 4256 від 01.03.2012.

Таким чином, загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за вищевказаними Договорами, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 11 128 563, 70 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору 11/17-ДН від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 4 551 412, 93 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, гієні та інше згідно п. 1.3. Договору 11/17-ДН від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 9 207 115, 36 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ДН від 20.11.2017 за вищевказаними Договорами набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що підступається (9 207 115, 36 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищевказаними Договорами (4 551 412, 93 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору 5 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами, розмір дисконту становить 4 655 702, 43 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-ДН від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за вищевказаними Договорами, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів за пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується даними договорами та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 4 655 702, 43 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

Договір про відступлення права вимоги № 11/17-З від 20.11.2017.

Між ТОВ «Агрофармахім» і ДП «Конярство України» укладались наступні договори:

1. договір оренди № 3714 від 08.05.2012;

2. біржовий договір № 4196 від 15.04.2013;

3. договір оренди № 8-03 від 08.02.2012;

4. біржовий договір № 2012/2 від 06.08.2012;

5. біржовий договір № 3017 від 27.03.2012;

6. біржовий договір № 05/08/12-П1 від 05.08.2012;

7. біржовий договір № 2185 від 05.04.2012;

8. договір про виконання сільгоспробіт № 50 від 01.04.2012;

9. договір поставки № 3624 від 01.08.2012;

10. договір про надання поворотно-фінансової допомоги № 05/03-12ф від 05.08.2012;

11. біржовий договір № 4189 від 01.04.2013;

12. договір поставки № 3653 від 22.08.2012;

13. біржовий договір № 16 від 12.05,2012;

14. договір поставки № 4191 від 12.04.2013;

15. біржовий договір № 31 від 08.06.2012;

16. біржовий договір № 33 від 08.06.2012;

17. біржовий договір № 10 від 11.05.2012;

18. договір про надання поворотно-фінансової допомоги № 18/10-11ф від 18.10.2011;

19. договір про виконання сільгоспробіт № 69 від 01.04.2012;

20. договір про виконання сільгоспробіт № 4257 від 01.03.2013;

21. договір про виконання сільгоспробіт № 68 від 01.04.2012;

22. договір про надання поворотно-фінансової допомоги № 29/03-12фп від 29.03.2012.

Загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за вищевказаними Договорами, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 25 771 622, 79 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-З від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 9 868 631, 70 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-З від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 25 771 622, 79 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-З від 20.11.2017 за вищевказаними Договорами набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається (25 771 622, 79 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищевказаними Договорами (9 868 631, 70 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-З від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими (вищезазначеними) договорами, розмір дисконту становить 15 902 991,09 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-З від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за вищевказаними Договорами, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів за нені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується даними договорами та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 15 902 991, 09 грн оскільки саме на цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

Договір про відступлення права вимоги № 11/17-К від 20.11.2017.

Між ТОВ «Агрофармахім» і ДП «Конярство України» укладались наступні договори:

1. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 29/03-12ф від 29.03.2012;

2. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 15/09-11ф від 15.09.2011;

3. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 20/04-12ф від 20.04.2012;

4. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 18/05-12ф від 18.05.2012;

5. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 30/08-11ф від 30.08.2011;

6. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 21 /02-12ф від 21.02.2012;

7. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 25/04-12ф від 25.04.2012;

8. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 12/04-12ф від 12.04.2012;

9. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 09/08-12ф від 09.08.2012;

10. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 15/11-12ф від 15.11.2012;

11. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 15/03-12ф від 15.03.2012;

12. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 20/09-12ф від 20.09.2012;

13. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 26/10-11 ф від 26.10.2012;

14. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 02/03-12ф від 02.03.2012;

15. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 02/03-12ф від 02.03.2012.

Загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за вищевказаними Договорами, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 7 180 513, 74 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-К від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 2 417 877, 00 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних докторах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-К від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 7 180 513, 74 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-К від 20.11.2017 за вищевказаними Договорами набуло право одержання прибутку у формі різниці між реального вартістю права вимоги, що відстукається (7 180 513, 74 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищевказаними Договорами (2 417 877, 00 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-К від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими (вищезазначеними) договорами, розмір дисконту становить 4 762 636, 74 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-К від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за вищевказаними Договорами, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується даними договорами та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 4 762 636, 74 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

Договір про відступлення права вимоги № 11/17-КДН від 20.11.2017.

Між ТОВ «Агрофармахім» і ДП «Конярство України» укладались наступні договори:

1. біржовий договір № 12 від 12.05.2012;

2. біржовий договір № 13 від 12.05.2012;

3. біржовий договір № 15 від 12.05.2012;

4. біржовий договір № 17 від 16.05.2012;

5. біржовий договір № 24 від 21.05.2012;

6. біржовий договір № 27 від 21.05.2012;

7. біржовий договір № 28 від 22.05.2012;

8. біржовий договір № 30 від 08.06.2012;

9. біржовий договір № 32 від 21.06.2012;

10. біржовий договір № 34 від 31.07.2012.

Загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за вищевказаними Договорами, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 6 122 458, 00 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-КДН від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 3 513 717, 21 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-КДН від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 6 122 458, 00 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-КДН від 20.11.2017 за вищевказаними Договорами набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається (6 122 458, 00 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищевказаними Договорами (3 513 717, 21 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-КДН від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами, розмір дисконту становить 2 608 740, 09 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-КДН від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за вищевказаними Договорами, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується даними договорами та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 2 608 740, 09 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

Договір про відступлення права вимоги № 11/17-КЗ від 20.11.2017.

Між ТОВ «Агрофармахім» і ДП «Конярство України» укладались наступні договори:

1. біржовий договір № 35 від 31.07.2012;

2. біржовий договір № 8 від 11.05.2012;

3. біржовий договір № 1 1 від 12.05.2012;

4. біржовий договір № 14 від 12.05.2012;

5. біржовий договір № 25 від 21.05.2012;

6. біржовий договір № 26 від 21.05.2012;

7. договір про надання поворотно-фінансової допомоги № 27/02-12ф від 27.02.2012;

8. біржовий договір № 18 від 16.05.2012.

Загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за вищевказаними Договорами, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 4 297 291, 81 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-КЗ від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 2 308 475, 62 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-КЗ від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 4 297 291,81 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-КЗ від 20.11.2017 за вищевказаними Договорами набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відстукається (4 297 291, 81 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищевказаними Договорами ( 2 308 475, 62 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-КЗ від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами, розмір дисконту становить 1 988 816, 19 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-КЗ від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за вищевказаними Договорами, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується даними договорами та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 1 988 816, 19 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

Договір про відступлення права вимоги № 11/17-КЛО від 20.11.2017.

Між ТОВ «Агрофармахім» і ДП «Конярство України» укладались наступні договори:

1. договір надання про надання поворотно-фінансової допомоги № 01/031 впф від 01.03.2012;

2. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 19/04-12ф від 19.04.2012;

3. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 28/02-12ф від 28.02.2012;

4. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 29/02-12ф від 29.02.2012;

5. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 16/03-12ф від 16.03.2012;

6. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 01/03-12ф від 01.03.2012;

7. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 20/02-12ф від 20.02.2012;

8. договір надання поворотно-фінансової допомоги № 10/05-12ф від 10.05.2012.

Загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за вищевказаними Договорами, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 22 461 551, 16 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-КЛО від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 5 399 192, 12 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-КЛО від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить 22 461 551, 16 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-КЛО від 20.11.2017 за вищевказаними Договорами набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається (22 461 551, 16 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищевказаними Договорами (5 399 192, 12 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-КЛО від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (Боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими (вищезазначеними) договорами, розмір дисконту становить 17 062 359, 50 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-КЛО від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за вищевказаними Договорами, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується даними договорами та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 17 062 359, 50 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ДЕ від 20.11.2017.

Між ТОВ «Агрофармахім» і ДП «Конярство України» укладались наступні договори:

1. договір поставки № 3319 від 01.03.2012;

2. договір про виконання сільгоспробіт № 24/5 від 01.04.2012;

3. договір про надання поворотно-фінансової допомоги № 2809-11ф від 28.09.2011;

4. договір поставки № 3424 від 30.05.2012.

Загальна сума вимог Відповідача 2 до Позивача за вищевказаними Договорами, яку він заявляв до стягнення згідно поданої заяви про визнання грошових вимог до боржника становить загалом 3 864 877, 31 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 11/17-ДЕ від 20.11.2017 загальна ціна відступлення права вимоги становить 1 898 116,11 грн., проте, право вимоги, яке Відповідач 1 заявив до стягнення, враховуючи, що він є правонаступником Первісного кредитора, а саме Відповідача 2 щодо стягнення заборгованості по основних договорах, а саме стягнення штрафних санкцій, пені та інше згідно п. 1.3. Договору № 11/17-ДЕ від 20.11.2017 та заяви про визнання кредитором поданої Відповідачем 2 становить З 864 877,31 грн.

Тобто ТОВ «Олімпіас Груп», уклавши Договір про відступлення права вимоги № 11/17-ДЕ від 20.11.2017 за вищевказаними Договорами набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що підступається (3 864 877, 31 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги за вищевказаними Договорами (1 898 116,11 грн.).

Враховуючи, що згідно з п. 1.3. Договору № 11/17-ДЕ від 20.11.2017 відступлені права Відповідачем 2 Відповідачу 1 відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент їх відступлення щодо повернення Позивачем (боржником) основної суми заборгованості, процентів та інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами, розмір дисконту становить 1 966 761, 20 грн.

Таким чином, враховуючи умови Договору № 11/17-ДЕ від 20.11.2017, Відповідач 1 набув право на стягнення за вищевказаними Договорами, окрім основної суми боргу, додатково ще процентів, штрафів та пені (інших сум, що належать до сплати та передбачені неоплаченими договорами), що підтверджується даними договорами та заявою про визнання кредиторських вимог, яка подана Відповідачем 2, отже, загальна сума дисконту становить 1 966 761,20 грн., оскільки саме цю суму Відповідач 2 просив стягнути додатково від ціни відступлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 дійшла наступних правових висновків.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Таким чином, уклавши оспорювані договори Відповідач 2 отримав фінансування за основними договорами, що дорівнює сукупності ціни вимог за даними договорами (п. 3.1. договорів), а Відповідач 1, в свою чергу, набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю даних вимог, що відступаються, і ціною вимоги, що передбачена за оскаржуваними договорами.

Наведене свідчить про те, що укладені між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 договори про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ, № 11/17-ЛО, № 11/17-ОЛ, № 11/17-ОН, № 11/17-ДН, № 11/17-З, № 11/17-К, № 11/17-КДН, № 11/17-КЗ, № 11/17-КЛО, № 11/17-ДЕ від 20.11.2017 за своєю правовою природою (незважаючи на їх назву як договори про відступлення права вимоги) є договорами факторингу. Проте, сама по собі назва оскаржуваних у даній справі правочинів не змінює їх правової природи.

Заперечення Відповідача 1, які зводяться до того, що в межах даної справи вже досліджувалось питання чи є оспорювані договори договорами цесії чи факторингу та вже ухвалено рішення, яке є остаточним та не підлягає перегляду, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, в обґрунтування вказаних доводів Відповідач 1 посилається на ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 року у справі № 910/21682/15, якою визнано кредиторські вимоги ТОВ «Східна Вугільна Компанія» до ДП «Конярство України» та яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 та постановою Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 910/21682/15.

Судом встановлено, що на момент постановлення судом першої інстанції ухвали про визнання кредиторських вимог Відповідача 2 до Позивача оспорювані договори між відповідачами ще не були укладені, відтак, їх оцінка судом не могла бути здійснена.

Пунктом. 3.1 оспорюваних договорів передбачено, що Відповідач 2 сплачує Відповідачу 1 ціну відступлення у строк до 20 грудня 2017 року (п.3.3.).

Враховуючи, що Відповідач 1 звернувся з заявою про заміну кредитора його правонаступником в зв`язку з укладенням договорів відступлення права вимоги в квітні 2018 року і не надав доказів щодо сплати ціни відступлення по договорах про відступлення права вимоги № 11/17-ЛИ, № 11/17-ЛО, № 11/17-ОЛ, № 11/17-ОН, № 11/17-ДН, № 11/17-З, № 11/17-К, № 11/17-КДН, № 11/17-КЗ, № 11/17-КЛО, № 11/17-ДЕ від 20.11.2017, строк сплати якої сплинув 20 грудня 2017 року, суд погоджується з доводами позивача, що до того, що дисконт за такими договорами становить 100 відсотків від номінальної вартості вимоги, що відступається за даними Договорами, а, отже, вищезазначені Договори містять ознаки договору факторингу.

У статті 1077 ЦК України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги: набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Згідно зі статтею 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

За даними Переліку фінансових установ, унесених до Державного реєстру фінансових установ, що міститься на веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «Олімпіас Груп» не належить до фінансових установ, а його відсутність у Державному реєстрі фінансових установ виключає будь-яку можливість укладення ним договорів факторингу та порушує вимоги законодавства щодо суб`єктного складу договору факторингу.

Враховуючи вищевикладене., а також норми ч. 1 ст. 203 ЦК України, суд дійшов висновку що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оскаржувані правочини прямо суперечать вимогам статей 203, 1077, 1079 ЦК України, адже: за своєю правовою природою є договорами факторингу та містять всі притаманні даному правочину умови, зокрема щодо наявності плати, яка виражена у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається, а також у формі дисконту у розмірі 100 відсотків від номінальної вартості вимоги, що відступається за даними Договорами та не відповідають суб`єктному складу договору факторингу, наявні всі правові підстави для визнання оскаржуваних договорів недійсними.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпіас Груп» на рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2021 року у справі №910/21682/15(910/18583/20) залишити без задоволення.

2.Рішення рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2021 року у справі №910/21682/15(910/18583/20) залишити без змін.

3.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Матеріали справи №910/21682/15(910/18583/20) повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано 25.10.2021

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді Б.М. Грек

О.М. Остапенко