ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2021 р. Справа№ 910/1104/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Овод А.П.;

від відповідача: Новаковський П.М., Кренець О.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "БГФ-Агро"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 (повний текст складено 18.05.2021 року)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 року (повний текст складено 28.05.2021 року)

у справі № 910/1104/21 (суддя: Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Фермерського господарства "Агрофірма "Базис"

до Приватного підприємства "БГФ-Агро"

про стягнення 590 025,50 грн

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Агрофірма "Базис" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "БГФ-АГРО" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 590 025,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договорами поставки №25 від 01.07.2019 року, а саме в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "БГФ-Агро" на користь Фермерського господарства "Агрофірма "Базис" 590 025,50 грн основного боргу та 8 850,38 грн судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 року повністю задоволено клопотання Фермерського господарства "Агрофірма "Базис" про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Приватного підприємства "БГФ-Агро" на користь Фермерського господарства "Агрофірма "Базис" 30 000 грн витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням суду, Приватне підприємство "БГФ-Агро" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 року, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Крім того, до апеляційної скарги було додано клопотання про призначення у справі комплексної судової товарознавчої та технічної експертизи документів яке зокрема мотивоване неможливістю визначення вартості поставленого товару та необхідністю встановлення дати створення поданих стороною позивача документів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 9, 13 Господарського процесуального кодексу України

Так, скаржник, вказав, що суд першої інстанції не забезпечив дотримання принципів відкритості інформації щодо справи та змагальності сторін у зв`язку із невірним зазначенням назви підприємства відповідача у винесених судових ухвалах, що позбавило можливості сторону відповідача вчасно отримати інформацію щодо розгляду справи та подати необхідні процесуальні документи під час підготовчого провадження.

Надані відповідачем після закриття підготовчого провадження документи (відзив від 19.04.2021 року, клопотання про повернення до підготовчого провадження від 19.04.2021 року, клопотання про призначення комплексної судової технічної експертизи від 19.04.2021 року, клопотання про призначення комплексної товарознавчої та технічної експертизи документів від 30.04.2021 року) відповідно до ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України були залишені Господарським судом міста Києва без розгляду.

Також скаржником зазначено, що стороною позивача не доведено факту поставки товару та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин. Докази, надані позивачем в суді першої інстанції є суперечними та не дають можливості встановити який саме товар та за якою ціною було поставлено відповідачу. Тобто, суд першої інстанції безпідставно визнав зазначені обставини, що мають значення для справи, встановленими.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2021 року вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г, Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021 року апеляційну скаргу Приватного підприємства "БГФ-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року у справі №910/1104/21 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у встановленому розмірі.

Відтак, скаржником були усунені недоліки поданої апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "БГФ-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року у справі №910/1104/21.

20.07.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 року залишити без змін, та стягнути з відповідача на користь позивача 42 000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив що доводи апеляційної скарги в частині порушення норм процесуального права є невмотивованими, а Господарським судом міста Києва належним чином повідомлялось про час та місце розгляду справи. Також зазначив, що позивачем повністю виконані зобов`язання із поставки товару, що підтверджується наданими суду належними письмовими доказами, проте відповідач, за відсутності зауважень під час укладання договору, використовує формальні недоліки товаросупровідних документів з метою ухилитись від сплати за поставлений товар, попри те що такі зауваження до документів не спростовують реальності господарської операції та факту поставки позивачем товару на склад відповідача.

Також, представник позивача наголосив, що вважає доводи відповідача щодо неотримання рахунку на оплату товару, як підставу для його несплати такими що суперечать умовам договору, а посилання відповідача на існування порушених кримінальних проваджень проти колишнього директора підприємства необґрунтованими та неспроможними.

04.08.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від позивача надійшли заперечення проти клопотання про призначення експертизи, відповідно до яких останній, зокрема, зазначив, що стосовно ініційованої апелянтом експертизи, не зрозуміло, яке значення для розгляду даної справи може мати навіть гіпотетичне встановлення експертом того, що товарно-транспорті накладні та/або звірки могли бути підписані сторонами не в дати зазначені в них, але до зміни керівника Приватного підприємства "БГФ-Агро" 10.03.2020 року.

14.09.2021 року від представника Приватного підприємства "БГФ-Агро" електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Північний апеляційний господарський суд відклав розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "БГФ-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 року у справі №910/1104/21 на 05.10.2021 року своєю ухвалою від 14.09.2021 року.

17.09.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника Фермерського господарства "Агрофірма "Базис" до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив вжити заходи забезпечення шляхом заборони проведення реєстраційної дії: державної реєстрації припинення юридичної особи Приватного підприємства "БГФ-Агро".

Враховуючи те, що відповідно до ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, на підставі службової записки головуючого судді Суліма В.В. та перебування у відпустці суддів Гаврилюка О.М., Майданевича А.Г. розпорядженням керівника апарату №09.1-08/4665/21 зобов`язано провести автоматизований розподіл складу суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 22.09.2021 року у склад колегії для розгляду справи введено замість суддів Гаврилюка О.М., Майданевича А.Г., суддів Коротун О.М., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2021 року апеляційну скаргу Приватного підприємства "БГФ-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 року у справі №910/1104/21 прийнято до свого провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Ткаченко Б.О.

Північний апеляційний господарський суд заяву Фермерського господарства "Агрофірма "Базис" про забезпечення позову у справі №910/1104/21 задовольнив частково. Заборонив проведення реєстраційної дії: державної реєстрації припинення юридичної особи Приватного підприємства "БГФ-Агро" своєю ухвалою від 22.09.2021 року.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/4900/211 від 04.10.2021, у зв`язку перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/1104/21.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв до свого провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства "БГФ-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року у справі №910/1104/21 суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

05.10.2021 року від представника відповідача електронною поштою до суду надійшли письмові пояснення у справі №910/1104/21, відповідно до яких останній, зокрема, зазначив, що із спірного договору не вбачається, що сторони погодили ціну договору. При цьому, жодного можливого порядку визначення такої ціни сторонами також не передбачено.

В розгляді справи неодноразово оголошувалася перерва на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

20.10.2021 року від представника відповідача електронною поштою до суду надійшла заява про залишення клопотання Приватного підприємства "БГФ-Агро" від 04.06.2021 року про призначення комплексної судової товарознавчої та технічної експертизи документів у справі №910/1104/21 без розгляду, яка задоволена судом.

Представники скаржника у судовому засіданні 21.10.2021 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення господарського суду міста Києва - скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні 21.10.2021 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, рішення Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 року підлягає скасуванню , а апеляційна скарга Приватного підприємства "БГФ-Агро" - задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, між Фермерським господарством "Агрофірма "Базис" (продавець) та Приватним підприємством "БГФ-Агро" (покупець) був укладений договір поставки №25 від 01.07.2019 року (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити зерно пшениці, сільгосппродукцію (далі Товар) в кількості та по ціні згідно з п. 2.1. даного договору.

Відповідно до п. 2.1. договору продавець зобов`язується продати покупцю, а покупець прийняти та оплатити Товар в кількості та по ціні згідно з відвантажувальних накладних та виставлених рахунків.

Пунктами 3.1., 3.2. договору сторонами визначено порядок розрахунків за поставлений товар, що здійснюються шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця в гривнях. Покупець зобов`язується оплатити товар протягом 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку.

Розділом 4 договору поставки сторони визначили умови поставки, відповідно до яких пшениця буде перевезена та буде зберігатись на виробництві покупця за адресою: вул. Кожанське шосе, 1, м. Фастів. Право власності на Товар переходить до покупця з моменту його оплати, а товар вважається відвантаженим продавцем і прийнятим покупцем: - за кількістю - згідно кількості вказаних в товаро-транспортних накладних, - за якістю - згідно посвідчення якості, виданим заводом.

За твердженнями позивача, протягом періоду часу з 12.07.2019 року по 18.07.2019 року ним було поставлено відповідачу зерно пшениці у кількості 132,59 тон, що підтверджується первинними документами, а саме товаро - транспортними накладними № 1 від 12.07.2019 року, № 2 від 14.07.2019 року, № 3 від 18.07.2019 року та № 4 від 18.07.2019 року.

Також, позивачем було надано суду рахунок-фактуру № 148 від 23.06.2020 року за договором поставки на суму 13 172 979 грн, із встановленою ціною за одну тонну пшениці м`якої 3-го класу врожаю 2019 року у розмірі 4450 грн. Вказаний рахунок відповідачем не отриманий.

В якості додаткового обґрунтування позовних вимог позивачем надано акт звірки взаємних розрахунків від 01.02.2020 року по кількості зерна пшениці згідно з договором поставки №25 від 01.07.2019 року між Приватним підприємством "БГФ-Агро" і Фермерським господарством "Агрофірма "Базис" , відповідно до якого сальдо поставленого зерна пшениці на користь позивача станом на 01.02.2020 (далі - акт звірки взаєморозрахунків) складає 2 466 850 кг.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України (п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами-юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. ч. 1, 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. N 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відтак, товаро-транспортні накладні можуть бути визнані первинними документами у разі їх відповідності положенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88.

Проте, надані позивачем товаро - транспортні накладні № 1 від 12.07.2019 року, № 2 від 14.07.2019 року, № 3 від 18.07.2019 року та № 4 від 18.07.2019 року не містять інформації щодо вартісного виразу поставленого товару та інформації щодо посади та прізвища особи відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції зі сторони Приватного підприємства "БГФ-Агро".

Таким чином, колегія суддів відзначає, що з доказів по справі неможливо встановити особу, яка підписала вищевказані товаро - транспортні накладні, які підтверджуєть поставку товару.

Крім того, із вказаних товаро-транспортних накладних неможливо встановити, який саме вид та клас зерна пшениці був предметом поставки відповідно до ДСТУ 3768:2019.

Як вбачається із рахунку-фактури № 148 від 23.06.2020 року, оплаті підлягає саме конкретний вид та клас зерна пшениці, а саме пшениця м`яка 3-го класу врожаю 2019 року, із чого позивачем сформована ціна за одну тонну товару в розмірі 4450 грн.

Загальна кількість поставленого зерна пшениці, що визначена у зазначеному рахунку-фактурі в розмірі 2 466,850 тонн відповідає даним, що містяться у акті звірки взаєморозрахунків щодо залишку зерна пшениці на користь позивача в кількості 2 466 850 кг.

Як вбачається із акту звірки взаєморозрахунків, що укладений сторонами щодо договору поставки № 25 від 01.07.2019 року, останні містить відомості як щодо передачі зерна на зберігання від позивача до відповідача, так і щодо повернення частини зерна із зберігання відповідача до позивача.

Проте, як вбачається зі змісту договору, останній не містить положення щодо передачі зерна на зберігання відповідачу, а також щодо можливості повернення частини товару із зберігання від відповідача до позивача.

Акт звірки взаєморозрахунків містить дані, що не відповідають умовам договору поставки та правовідносинам що виникли між сторонами, і ці ж самі недостовірні дані були включені позивачем до рахунку-фактури № 148 від 23.06.2020 року, що свідчить про недостовірність та неналежність зазначених доказів в розумінні ст.ст. 76, 78, 269 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, на переконання колегії суддів докази, подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог не підтверджують факт поставки пшениці м`якої 3-го класу врожаю 2019 року до Приватного підприємства "БГФ-Агро" в заявленому розмірі, оплату за яку позивач просить стягнути з відповідача. Тобто, надані позивачем докази не є більш вірогідними ніж докази, подані відповідачем на їх спростування.

Водночас, колегія суддів критично оцінює твердження позивача щодо доказової сили акту звірки взаєморозрахунків, оскільки акт звірки розрахунків не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом, тобто акт не є належним доказом здійснення суб`єктами господарювання господарських операцій за певним правочином.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 916/2620/20, від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18, від 10.09.2019 року у справі N 916/2403/18.

Таким чином, акт звірки може підтверджувати наявну заборгованість суб`єкта господарювання та її розмір лише за умови що інформація, яка відображена в акті, підтверджена первинними документами, а акт містить підписи на його підписання осіб.

Проте, матеріали справи не містять, а позивачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції первинних документів, що б підтверджували інформацію, зазначену у акті звірки взаєморозрахунків.

Таким чином, суд першої інстанції, за відсутності документального підтвердження факту поставки пшениці м`якої 3-го класу врожаю 2019 року до Приватного підприємства "БГФ-Агро" в заявленому розмірі дійшов передчасного висновку про наявність заборгованості у сторони відповідача перед позивачем в розмірі 590025,50 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи скаржника, зокрема, щодо відсутності належних доказів на підтвердження позовних вимог, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 16.04.2018 року у справі № 923/631/15, від 23.01.2020 року у справі № 910/20089/17.

За загальним правилом розподілу судових витрат, визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року у справі № 910/1104/21 скасовано, а в позові відмовлено, то відповідно додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 року про розподіл судових витрат, також підлягає скасуванню, а витрати на професійну правничу допомогу слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 129, 145, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "БГФ-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 року у справі № 910/1104/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року у справі №910/1104/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 року у справі № 910/1104/21 скасувати.

Відмовити Фермерському господарству «Агрофірма «Базис» у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

4. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2021 року у справі 910/1104/21.

5. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на позивача.

Стягнути з Фермерського господарства "Агрофірма "Базис" (20323, Черкаська область, Уманський район, село Кочубіївка, вулиця Колгоспна, будинок 8, ідентифікаційний код 00857048) на користь Приватного підприємства "БГФ-Агро" (01133, м. Київ, вул. Кутузова, будинок 18/7, кімната 408, ідентифікаційний код 30525636) 13275,57 грн (тринадцять тисяч двісті сімдесят п`ять гривен 57 копійок) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/1104/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 02.11.2021 року.