РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2021Справа № 910/13282/21
за позовом Приватне акціонерне товариств "ДТЕК Павлоградвугілля"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 27109,21 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариств "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 27109,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо збереження перевезеного вантажу, у зв`язку з чим позивачу заподіяні збитки у розмірі вартості втраченого вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

29.10.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що позивач не надав належних доказів вартості вантажу, тобто не довів розмір збитків; не долучив доказів повірки вагів, на яких здійснювалось зважування вантажу, що зумовлює недоведеність розміру недостачі.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Змієвської ТЕС за залізничними накладними №№ 45226891, 45268901, 45991528, 53604617 (досилочна), 53618591 (досилочна) надійшло вугілля кам`яне газове марки Г у вагонах №№ 63523542, 56151616, 56114663, 56533573, 53196408, 56087844, 61667754, 52171071, 56600018, 62200472, 67698183, 53522579 вантажовідправник - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

До відправки вагони надійшли з вагою, зазначеною у вищевказаних залізничних накладних, а саме: у вагонах №№ 63523542 складає 70000 кг, 56151616 - 69000 кг, 56114663 - 69000 кг, 56533573 - 69000 кг, 53196408 - 70000 кг, 56087844 - 69000 кг, 61667754 - 70000 кг, 52171071 - 69000 кг, 56600018 - 69500 кг, 62200472 - 70000 кг, 67698183 - 69000 кг, 53522579 - 69000 кг.

Після прибуття вагонів на станції призначення органом транспорту проведено комісійне переважування маси вантажу на підставі статті 52 Статуту залізниць України та встановлена вагова нестача у спірних вагонах, з вирахуванням маси норми природної втрати, а саме: недостача у вагонах №№ №№ 63523542 складає згідно акту 1270 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 570 кг) , 56151616 - згідно акту 1700 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 1010 кг), 56114663 - згідно акту 1750 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 1060 кг), 56533573 - згідно акту 1760 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 1070 кг), 53196408 - згідно акту 2140 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 1440 кг), 56087844 - згідно акту 1220 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 530 кг), 61667754 - згідно акту 1100 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 400 кг), 52171071 - згідно акту 1840 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 1150 кг), 56600018 - згідно акту 1760 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 1065 кг), 62200472 - згідно акту 1400 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 700 кг), 67698183 - згідно акту 2220 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 1530 кг), 53522579 - згідно акту 2050 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 1360 кг).

За наслідком чого були складені комерційні акти №№ 444002/3 від 25.02.2021, 444002/4 від 27.02.2021, 444002/10 від 23.03.2021, 444002/16 від 24.03.2021.

Відповідно до приписів частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 глави 1 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення

Згідно зі статтею 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Відповідно до вимог статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до приписів статті 924 ЦК України, статті 314 ГК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно статті 25 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст.ст.110, 127 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, і матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Пункт "а" статті 114 Статуту залізниць України визначає залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відповідно до статті 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Ураховуючи, що передача вантажу вантажоодержувачу відбулася із недовантаженням, про що складено відповідні комерційні акти, та на момент прийняття рішення у справі відповідач не подав документи, які свідчать про відсутність його вини у втраті прийнятого для перевезення вантажу, суд дійшов висновку про те, що відповідач несе за вантаж відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Частиною 1 статті 22 ЦК України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 2 статті 22 ЦК України).

Згідно з приписами статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову (пункт "б" статті 130 Статуту).

До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред`явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу (частина третя статті 133 Статуту).

Наявні у матеріалах справи довідки про вартість вугільної продукції №№ 1/1619 від 24.03.2021 про вартістю 1 тонни вугілля у сумі 2137,75 грн з ПДВ грн перевезення якого здійснювалось на підставі залізничної накладної № 45226891; 1/1618 від 24.03.2021 про вартістю 1 тонни вугілля у сумі 2249,92 грн з ПДВ грн перевезення якого здійснювалось на підставі залізничної накладної № 45268901; 2/3011 від 14.06.2021 про вартістю 1 тонни вугілля у сумі 2402,47 грн з ПДВ грн перевезення якого здійснювалось на підставі залізничної накладної № 45991528, є належними доказами вартості переданого для перевезення вантажу.

Суду надано детальний розрахунок суми вартості втраченого вантажу за спірними вагонами.

На підставі довідок про вартість вугільної продукції у співвідношенні з ваговою нестачею у спірних вагонах, позивачем правильно вирахувано загальну вартість недостачі вантажу, у зв`язку з його незбереженням під час залізничного перевезення, яка становить 27109,21 грн. Розрахунок позивача перевірений судом та визнаний обгрунтованим та арифметично вірним.

Тому посилання відповідача на відсутність доказів вартості вантажу є безпідставними.

Отже, з урахуванням того, що матеріалами справи підтверджується недостача вантажу у вищевказаних вагонах, відповідальність за недостачу вантажу, який перевозився згідно залізничних накладних, покладається саме на Відповідача як перевізника.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть буті підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

В комерційних актах зазначені обставини, що вказують на факти втрати (недостачі) вантажу, який був прийнятий перевізником до перевезення у справному стані та у кількості згідно накладних.

Щодо заперечень відповідача про відсутність інформації про повірку вагів, на яких зважувався вантаж при передачі для перевезення, суд зазначає наступне.

Під час здавання вантажів для перевезення відправник повинен зазначити їх масу у накладній основному перевізному документі, який підтверджує укладення договору перевезення вантажу (ст. 37 Статуту залізниць). За правилами ст. 24 Статуту залізниць, залізниці надано право періодично перевіряти кількість та масу вантажу, зазначених вантажовідправником у накладній, а ст. 122 Статуту залізниць установлено відповідальність вантажовідправника у вигляді штрафу за неправильне зазначення в накладній маси вантажу.

В п.п. 2.1.,2.3. Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 року № 442 зазначено, що засоби ваговимірювальної техніки (далі за текстом "ЗВВТ"), які перебувають у власності як залізниць, так і організацій, які не належать до сфери управління Укрзалізниці, підлягають обліку залізницями.

Відповідачем не надано суду доказів притягнення позивача до відповідальності за неправильно зазначену масу вантажу. Крім того, оскільки, всі засоби вагоновимірювальної техніки мають бути на обліку у відповідача, суду не було надано доказів в підтвердження того, що вантаж був зважений з порушенням на вагах, які не пройшли повірку. За таких умов, заперечення відповідача є необгрунтвоаними та не спростовують його обов`язку відшкодувати збитки.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ненадання відповідачем доказів на спростування обставин доведених позивачем, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення грошових коштів є законними, обґрунтованими та такими, що правомірно заявлені, а відтак такими, що підлягають задоволенню, в розмірі 27109,21 грн.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1.Позов Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" задовольнити повністю.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вулиця Є.Гедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Соборна, 76, код ідентифікаційний код 00178353) 27109 (двадцять сім тисяч сто дев`ять) грн. 21 коп. збитків, 2270 (дві тисячі дві сіть сімдесят) грн 00 коп судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко