ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 Справа № 904/621/21

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Іванов О.Г., Дармін М.О.

секретар судового засідання Загреба В.С.

за участю представників:

від позивача: Остапенко В.М. адвокат, довіреність №14-339 від 22.12.2020

від відповідача: Шестаков Д.М. адвокат, ордер серії КС №820444 від 01.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі №904/621/21 (суддя Колісник І.І.; рішення ухвалене о 10:42 год. у місті Дніпро, повний текст рішення складено 10.06.2021)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 8731414,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" 8731414,60 грн., з яких: 33786,56 грн. - основний борг; 7075924,24 грн. - пеня; 724545,81 грн. - 3% річних, 429665,37 грн. - інфляційні втрати; 467492,62 грн. - збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати природного газу, переданого позивачем у листопаді 2018 року - квітні 2019 року за договором №3510/18-КП-5 від 05.10.2018 про постачання природного газу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі №904/621/21 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг у сумі 33786,56 грн., пеню у сумі 3537962,12 грн., 3% річних у сумі 724545,80 грн., інфляційні втрати у сумі 429665,37 грн., збитки у сумі 467492,62 грн., судовий збір у сумі 130971,22 грн.

У решті позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване встановленням обставин неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, а відтак судом визнані обґрунтованими та правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача відповідної заборгованості. Разом із цим суд визнав існування обставин, які є підставою для зменшення застосованих позивачем до відповідача штрафних санкцій, що були нараховані у зв`язку із простроченням останнім своїх грошових зобов`язань.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач (АТ "НАК "Нафтогаз України") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі №904/621/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 3537962,12 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення в частині зменшення пені є таким, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору.

Боржник не звільняється від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, або відсутність у боржника прибутку, відсутність коштів на рахунках.

Вважає, що судом першої інстанції проігноровано положення статті 233 ГК України та при розгляді питання зменшення пені не досліджено майновий стан позивача.

Станом на 01.01.2021 торгова дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) перед позивачем з боку споживачів становила 60407 млрд.грн., має тенденцію до зростання.

Станом на 30.09.2020, відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових зобов`язань складає 78419 млрд.грн. (в тому числі заборговансіть з податку на прибуток - 1786 млрд.грн.), довгострокових - 89,097 млрд.грн. (в тому числі вістрочені податкові зобов`язання - 18,408 млрд.грн.).

Скаржник наголошує на наявності значного обсягу несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020 та 2020/2021 років.

Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2020/2021р.

Зазначає, що держава не виконує свої зобов`язання перед позивачем з компенсації економічно обґрунтованих витрат, тим самим спричиняючи збитки. Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2018 по справі №826/6064/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не визначення джерела фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

На переконання позивача відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №922/1010/16.

Отже, скрутне фінансове становище відповідача не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Відповідач (АТ "Криворізька теплоцентраль") відзив на апеляційну скаргу по суті заявлених вимог не надав.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.07.2021 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Кузнецова І.Л. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі №904/621/21; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 13.09.2021 о 15:00 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.07.2021 задоволено заяву АТ "НАК "Нафтогаз України" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалено судове засідання у справі №904/621/21 призначене на 13.09.2021 о 15:00 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника АТ "НАК "Нафтогаз України" з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

За розпорядженням в.о.керівника апарату суду від 10.09.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Кощеєва І.М. та звільненням у відставку судді Кузнецової І.Л., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №№904/621/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Іванов О.Г., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.09.2021 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі №904/621/21 до свого провадження.

У судовому засіданні 13.09.2021 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, представник відповідача заперечував на задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник), яке на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 було перейменовано в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" (далі - споживач) укладено договір постачання природного газу №3510/18-КП-5 від 05.10.2018 та додаткові угоди до нього №1 від 26.10.2018, №2 від 31.10.2018, №3 від 13.11.2018, №4 від 27.11.2018, №5 від 13.03.2019, №6 від 20.03.2019, №7 від 29.03.2019, №8 від 17.04.2019 (а.с.27-54 т.1).

Додатковою угодою №4 від 27.11.2018 розділи 1-12 укладеного договору викладено в новій редакції, у зв`язку з чим сторони передбачили таке.

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 включно замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у наступних обсягах по місяцях: листопад 2018 року - 565,988; грудень 2018 року - 1223,370; січень 2019 року - 1497,027; лютий 2019 року - 1136,374; березень 2019 року - 1022; квітень 2019 року - 165,289 (пункт 2.1. договору з урахуванням додаткових угод №6 від 20.03.2019, №8 від 17.04.2019).

За змістом пункту 3.1. договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Відповідно до пункту 3.13. договору, який за додатковою угодою №5 від 13.03.2019 застосовується з 01.03.2019, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період(зазначений у п. 2.1. цього договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7. цього договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином:

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період (пп. 3.13.1.);

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акта приймання-передачі природного газу;

Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункті 2.1 цього договору;

Ц - ціна природного газу за цим договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5 (пп. 3.13.2.)

Згідно з пунктом 5.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1. цього договору;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

Кошти, які надійшли від споживача на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий в установі уповноважених банків, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

За умовами пункту 5.4. договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованість за використаний природний газ, компенсація вартості послуг на відключення та відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 5.7. договору, який за додатковою угодою №5 від 13.03.2019 застосовується з 01.03.2019, відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13. цього договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9. цього договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1. або 3.13.2. пункту 3.13. цього договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акта-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до пункту 7.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (пункт 9.3. договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1. договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 42196641,48 грн., а саме:

- у листопаді 2018 року за актом від 30.11.2018 на суму 4235068,60 грн. зі строком оплати не пізніше 26.12.2018;

- у грудні 2018 року за актом від 31.12.2018 на суму 9154003,04 грн. зі строком оплати не пізніше 25.01.2019;

- у січні 2019 року за актом від 31.01.2019 на суму 11201672,20 грн. зі строком оплати не пізніше 25.02.2019;

- у лютому 2019 року за актом від 28.02.2019 на суму 8503045,73 грн. зі строком оплати не пізніше 25.03.2019;

- у березні 2019 року за актом від 31.03.2019 на суму 6972342,76 грн. зі строком оплати не пізніше 25.04.2019;

- у квітні 2018 року за актом від 30.04.2019 на суму 2130509,15 грн. зі строком оплати не пізніше 27.05.2019 (а.с.55-60 т.1).

Вказані акти підписано обома сторонами без зауважень та відповідно до розрахунку і наданих позивачем до справи операцій по Договору, оплата за отриманий природний газ здійснена Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" частково і з порушенням договірних строків оплати на суму 42162854,92 грн. (а.с.12-26, а.с.87-251 т.1; а.с.1-251 т.2; а.с.1-146 т.3), сума боргу становить 33786,56 грн.

Наявність основної заборгованості у розмірі 33786,56 грн. не заперечується відповідачем.

Відповідно до пункту 2.1 договору (у редакції додаткової угоди №6 від 20.03.2019) замовлений у березні 2019 року обсяг газу становить 1022,0 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 сторони підтвердили обсяг фактично переданого/спожитого природного газу у березні 2019 року, а саме 931,806 тис.куб.м, що на 90,194 тис.куб.м (8,83%) менше від погодженого сторонами.

Акт-претензія № 26-1337-19 від 16.05.2019 та лист № 26-4487-19 від 02.12.2019 з розрахованими до сплати збитками у сумі 20634,89 грн. були надіслані позивачем на адресу відповідача 20.05.2019 та 03.12.2019 відповідно.

Відповідно до пункту 2.1 договору (у редакції додаткової угоди №6 від 20.03.2019) замовлений у квітні 2019 року обсяг газу становить 165,289 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 30.04.2019 сторони підтвердили обсяг фактично переданого/спожитого природного газу у квітні 2019 року, а саме 284,728 тис.куб.м, що на 119,439 тис.куб.м (72,26%) більше від погодженого сторонами.

Акт-претензія №26-2246-19 від 13.06.2019 з розрахованими до сплати збитками у сумі 446857,73 грн. були надіслані позивачем на адресу відповідача 19.06.2019, проте зазначені збитки позивача в добровільному порядку відповідачем не були відшкодовані.

Враховуючи викладене, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про стягнення 33786,56 грн. основного боргу, 7075924,24 грн. пені, 724545,81 грн. трьох процентів річних, 429665,37 грн. інфляційних втрат, 467492,62 грн. збитків.

Спірні правовідносини між сторонами виникли в ході виконання господарського договору.

За приписами пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

За змістом статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

За вимогами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина перша статті 216 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, зокрема як штрафні санкції.

Штрафними санкціями відповідно положень частини першої статті 230 Господарського кодексу України є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив із того, що визнав неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №3510/18-КП-5 від 05.10.2018 в частині своєчасної та повної оплати за поставлений природний газ.

Враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобов`язання, перевіривши правильність розрахунку позивача, місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність заявлених вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 429665,37 грн. за загальний період з січня по серпень 2019 року.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок 3% та встановлено, що позивачем допущено арифметичну помилку при визначенні підсумкової суми 3% річних із заборгованості у сумі 2130509,15 грн. за період з 28.05.2019 по 29.09.2019 (акт від 30.04.2019). Фактично 3% річних із указаної суми за цей період становлять 21888,79 грн, а не 21888,80 грн. Тобто, на 0,01 грн. менше. В іншій частині розрахунок 3% річних із заборгованості за всіма актами виконаний правильно і становить у підсумку 724545,80 грн. (724545,81 - 0,01 = 724545,80).

Також місцевий господарський суд дійшов висновку про нарахування позивачем пені у сумі 7075924,24 грн. відповідно до норм чинного законодавства та умов договору.

Суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення збитки у загальній сумі 467492,62 грн. розраховані відповідно до пунктів 3.13 та 5.7 договору, положення яких відповідають нормативним приписам пyнкту 1 Розділу VII Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (із змін. і доп.). Відхилення спожитого відповідачем у березні-квітні 2019 року обсягу газу у порівнянні до договірного підтверджується належними й допустимими доказами. Перевіривши розрахунок нарахованих збитків, місцевий господарський суд визнав їх обґрунтованими, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши заяву відповідача про застосування строку позовної давності до вимог щодо пені, суд зазначив, що пунктом 9.3. договору сторони передбачили п`ятирічний строк позовної давності для стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних. Приймаючи до уваги факт звернення позивача з позовом до суду 20.01.2020, суд визнав, що позовні вимоги в частині пені заявлені в межах п`ятирічного строку позовної давності.

Надаючи оцінку розміру пені за прострочення відповідачем оплати природного газу, суд прийняв до уваги, що залишок заборгованості відповідача з оплати природного газу незначний - 33786,56 грн. від загальної суми отриманого ним газу у спірному періоді - 42196641,48 грн., що становить 0,08%. Несплачена відповідачем сума стосується наслідків його розрахунків з позивачем за зобов`язаннями відповідно до акта приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 на суму 2130509,15 грн. За всіма іншими актами приймання-передачі природного газу заборгованість відповідача становить від п`яти до десяти місяців. Хоча пеня й розрахована правомірно та арифметично правильно, однак вона, в основному, стосується фактично виконаних відповідачем грошових зобов`язань. За порушеними грошовими зобов`язаннями, що виникли на підставі акта приймання-передачі природного газу від 30.04.2019, пеня становить лише 251579,16 грн. із загальної її суми, заявленої позивачем до стягнення. По відношенню до суми поставки природного газу за спірними актами (42196641,48 грн.) заявлена до стягнення пеня (7075924,24 грн.) становить 16,8%. При цьому суд зважає на те, що значне зменшення розміру штрафних санкцій нівелюватиме саме значення пені, як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги. Визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню на користь позивача, суд також керується нормативними приписами статті 3 Цивільного кодексу України, згідно з якою одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд дійшов висновку, що справедливим та розумним буде зменшення заявленої позивачем до стягнення пені у сумі 7075924,24 грн. на 50% до 3537962,12 грн.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За змістом апеляційної скарги позивача, ним оскаржене рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі №904/621/21 в частині відмови у стягненні пені в розмірі 3537962,12 грн.

В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.

Яке правильно встановлено судом першої інстанції, сторонами у п. 7.2. Договору (з урахуванням Додаткових угод) погоджено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 5.1., 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахованої від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Заявлена позивачем до стягнення пеня у загальній сумі 7075924,24 грн. розрахована за загальний період з 27.12.2018 по 30.11.2020 із заборгованості за кожним із спірних актів приймання-передачі природного газу (а.с.12-20 т.1).

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення пені, місцевий господарський суд визнав його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Разом із відзивом відповідач подав до суду клопотання, в якому просив зменшити розмір заявленої до стягнення пені та встановити його на рівні суми основного боргу - 33786,56 грн.

Вмотивовуючи заявлене клопотання, відповідач акцентував увагу на своєму незадовільному фінансовому становищі й додатково зазначив про те, що не зважаючи на збитковість, відсутність належної платіжної дисципліни кінцевих споживачів виробленого тепла, відповідач виконав умови укладеного з позивачем договору майже у повному обсязі; співвідношення основного боргу та нарахованої пені вважає недопустимим, так само як і зловживання монопольним становищем та збільшення доходу за рахунок державних підприємств; приблизний борг кінцевих споживачів за теплопостачання перед відповідачем становить 1,9 млрд грн; нерухоме та рухоме майно товариства перебуває під арештом; на банківські рахунки накладено арешти відповідно до виконавчих проваджень; позивачем не доведено, що невиконання відповідачем умов договору завдало йому матеріальних збитків у сумі, що в десятки разів більше від основного боргу.

На підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, відповідач надав суду: баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31.12.2020; Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2020 рік; Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 02.02.2021.

В свою чергу заперечуючи проти зменшення пені позивач у відповіді на відзив, посилаючись на частину другу статті 218 Господарського кодексу України, стверджував, що єдиною підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності є дія непереборної сили, тобто надзвичайні та невідворотні обставини, що унеможливили належне виконання зобов`язання. На думку позивача під час вирішення питання про зменшення неустойки суду необхідно враховувати майновий стан обох сторін. При розгляді питання про зменшення неустойки позивач просить врахувати, що станом на 01.01.2021 торгова дебіторська заборгованість перед позивачем з боку споживачів становила 60,407 млрд грн, яка має тенденцію до зростання; станом на 30.09.2020, відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових зобов`язань становить 78,419 млрд грн, довгострокових - 89,097 млрд грн, а всього - 167,516 млрд грн; позивач є підприємством державного сектору економіки, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави; несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу; держава, покладаючи на АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи збитки.

Звертаючись до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.06.2018 у справі №922/1010/16, позивач акцентує увагу на тому, що відповідач не обмежений у способах та шляхах вирішення своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Позивач також зазначив, що відповідач не позбавлений можливості ведення претензійно-позовної роботи зі своїми споживачами та нараховувати їм пеню, інфляційні втрати та 3% річних, які можуть покрити витрати щодо аналогічного стягнення у поточній справі. Позивач просить зважити також й на те, що пеня нарахована ним не на залишок заборгованості відповідача у сумі 33786,56 грн., а на заборгованість за його грошовими зобов`язаннями протягом усього спірного періоду.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Колегія суддів встановила з матеріалів справи, що відповідач просив суд першої інстанції зменшити розмір заявленої позивачем суми 7075924,24 грн. пені та встановити його на рівні суми основного боргу, тобто у сумі 33786,56 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру пені на 50%, тобто до 3537962,12 грн.

Дослідивши аргументи сторін щодо оцінки встановлених судом обставин, колегія суддів вважає, що задоволення місцевим господарським судом позовної вимоги про стягнення пені частково свідчить про те, що суд в однаковій мірі врахував матеріальний стан та інтереси і позивача, і відповідача. Наведеним спростовується посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при зменшенні пені не врахував інтереси позивача.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції в порушення статті 233 Господарського кодексу України, при вирішенні питання щодо зменшення пені не надав оцінку винятковості випадку зменшення пені, з урахуванням інтересів сторін, а лише відповідача, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження зазначених скаржником в апеляційній скарзі обставин та факту існування понесених позивачем збитків внаслідок прострочення боржника.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не було враховано особливості майнового стану позивача, а також те, що несвоєчасність здійснення оплати контрагентами погіршує його фінансове становище і впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки пеня не є основним доходом АТ "НАК "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, оцінивши всі доводи сторін щодо зменшення пені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права дійшов обґрунтованого висновку, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної суми пені на 50% на підставі статті 551 Цивільного кодексу України і статті 233 Господарського кодексу України.

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 79604,15грн. на оплату судового збору, понесені позивачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на апелянта у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі №904/621/21 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 29.10.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін