ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2021 року Справа № 918/481/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

без виклику сторін у справі

розглянувши апеляційну скаргу Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району)

на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 25.08.21р. суддею Романюк Ю.Г. о 16:00 год. у м.Рівному, повний текст складено 30.08.21р.

у справі № 918/481/21

за позовом Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району)

до Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА"

про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 65 698,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 25.08.2021р. у справі №918/481/21 в задоволенні позову Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 65 698,72грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- покликається на те, що у оскарженому рішенні судом встановлено те, що 06.12.2018р. між Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною (району) та Приватною виробничо-комерційною фірмою "Фіалка" (відповідач) укладено договір підряду на виконання робіт №06/12-18. Як вбачається з матеріалів справи в межах виконання вказаного договору відповідачем проведено ряд будівельних робіт, у підтвердження виконання яких сторонами правочину підписано відповідні акти приймання виконаних будівельних робіт. Роботи позивачем прийняті та оплачені на суму 1 908 175,94грн., що підтверджено платіжним дорученням. Також наявні платіжні доручення про оплату робіт виконаних за договором на загальну суму 3 945 755,42грн.. Факт прийняття та оплати послуг (робіт) за договором сторонами не оспорюється та визнається. У подальшому у період з 01.10.2017р. по 31.12.2019р. Департаментом внутрішнього аудиту (Західне територіальне управління внутрішнього аудиту) Міністерства оборони України у Яворівській квартирно-експлуатаційній частині (району) був проведений аудит діяльності установи. За результатами перевірки складено Аудиторський звіт №526/55 від 18.09.2020р.. У Аудиторському звіті зазначено, що до актів виконаних робіт включено витрати коштів на інфляцію, які не передбачено проектно-кошторисною документацією та допущено помилку в коефіцієнті інфляції, що призвело до надмірних витрат коштів у загальній сумі 65 698,63грн., а саме: за актом №1 за квітень 2019 року інфляційна помилка становить 5542,99грн.; за актом №2 За травень 2019 - 9883,11грн.; за актом №3 за червень 2019 - 5600,79грн.; за актом №4 за липень 2019 - 5572,58грн.; за актом №5 за вересень 2019 - 5217,28грн.; за актом №6 за листопад 2019 - 6003,19грн.; за актом №7 за грудень 2019 - 7700,16грн.; за актом №8 за грудень 2019 - 20178,62грн.. Таким чином, на думку позивача, кошти отримані відповідачем в сумі 65 698,63грн. є безпідставно набутими на підставі ст.1212 ЦК України;

- вказує, що роботи згідно вказаних умов вищевказаного договору підрядником виконані, підписано акти виконаних робіт на підставі яких позивачем проведено оплату в сумі визначеної договором, однак судом при прийняті рішення не взято до уваги, що до актів виконаних робіт включено витрати коштів на інфляцію та допущено помилку в коефіцієнті інфляції, що призвело до безпідставного перерахування грошових коштів відповідачу на загальну суму 65698,72грн.;

- зауважує, що відповідачем в договірну ціну із включенням вартості витрат, пов`язаних з інфляційними витратами визначено прогнозований рівень інфляції в будівництві першого року будівництва, а саме: 1.103%;

- вважає, що відповідач по факту ввів в оману позивача та безпідставно набув майно (грошові кошти) в сумі 65 698,72грн., які на підставі ст.1212 ЦК на думку позивача підлягають поверненню;

- також зауважує, що Яворівська КЕЧ (району) являється державною установою та у відповідності до ст.15 Закону України "Про Збройні Сили України" фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, а відтак позивач здійснив оплату в сумі 65 698,72грн. за рахунок Державного бюджету, а це свідчить про завдання прямих збитків державі;

- вказує на те, що 17.08.2021р. Яворівською КЕЧ (району) за вих.2276 на адресу Господарського суду Рівненської області направлено клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, яке призначене судом на 25.08.2021 року. При цьому, 25.08.2021р. господарським судом винесено ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду, яке відбудеться 25.08.2021р. об 15:30год., в режимі відеоконференції, однак вказана ухвала була оприлюдненая інформаційній системі Єдиного державного реєстру судових рішень (ЄДРСР) 26.08.2021р. та 25.08.2021р. постановлено рішення по справі (повний текст рішення складено 30.08.2021р.). Таким чином, позивач не був повідомлений завчасно про розгляд справи в режимі відеоконференції, чим порушено судом законні права позивача в участі у розгляді справи.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №918/481/21/5996/21 від 21.09.2021р. матеріали справи №918/481/21 витребувано з Господарського суду Рівненської області.

28.09.2021р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли справи №918/481/21.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) на рішення Господарського суду Рівненської області від 25.08.2021р. у справі №918/481/21, ухвалено розглянути апеляційну скаргу Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) на рішення Господарського суду Рівненської області від 25.08.2021р. у справі №918/481/21 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження та запропоновано відповідачу у справі подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.263 ГПК України протягом 10 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

18.10.2021р. на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" надійшов письмовий відзив від 13.10.2021р. на апеляційну скаргу, в якому покликається на те, що відповідно до п.16.2 "Ціна цінової пропозиції (Договірна ціна)" Оголошення про проведення відбору на закупівлю робіт для гарантованого забезпечення потреб оборони "Будівництво мереж теплопостачання II черга (від ТК-1 до ТК -3), в/м№25, с.Старичі, Львівська область", затвердженого Протоколом засідання тендерногб комітету Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) від 08.11.2018 р., передбачено: "До складу цієї ціни учасник включає прямі, загально - виробничі та інші витрати на капітальний ремонт об`єкту (відрядження, перевезення працівників, тощо), прибуток, кошти на покриття адміністративних витрат будівельних організацій, кошти на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними процесами, розрахованих на підставі прогнозованих рівнів інфляції на наступні періоди, кошти на сплату податків, зборів, обов`язкових платежів". Отже, включення до складу ціни пропозиції відповідача витрат пов`язаних з інфляційними процесами, розрахованих на підставі прогнозованих рівнів інфляції на наступні періоди є обов`язковими, за умовами самої пропозиції позивача. А тому, на виконання вимог позивача, викладених у оголошенні про проведення відбору на закупівлю робіт для гарантованого забезпечення потреб оборони "Будівництво мереж теплопостачання II черга (від ТК-1 до ТК-3), в/м № 25, с.Старичі, Львівська область", відповідачем було розраховано договірну ціну із включенням вартості витрат, пов`язаних з інфляційними процесами та відповідно визначено прогнозований рівень інфляції в будівництві першого року будівництва, а саме 1,103%, що відповідно було узгоджено з самим Позивачем. Також зазначає, що договір підряду на виконання робіт №06/12-18 від 06.12.2018р. містить договірну ціну, в якій передбачено кошти на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними ризиками. А тому звертаючись до умов укладеного між сторонами справи договору підряду на виконання робіт №06/12-18, а саме до абзацу 5 п.3.1, якою визначено, що договірна ціна встановлюється твердою, складається підрядником на основі його пропозиції згідно з нормативними документами Мінрегіонбуду (ДСТУ Б Д.1.1-1:2013) та встановлюється незмінною на весь обсяг виконання робіт, з наданням підрядником гарантій, в тому числі фінансових, щодо реалізації проектних рішень в установлені строки за фіксовану ціну. Відтак така ціна не може коригуватись без обумовлених змін до договору, що прямо передбачено і самим договором підряду на виконання робіт №06/12-18.

Вважає, що на підставі викладеного, у зв`язку з тим, що до договору підряду №06/12-18 від 06.12.2018р. сторонами не було внесено відповідних змін, в частині уточнення твердої договірної ціни, ПВКФ "Фіалка" правомірно включила до актів виконаних робіт витрати, пов`язані з інфляційними процесами з обумовленим відповідним коефіцієнтом, а відтак, вимоги позивача про повернення безпідставно отриманих коштів не можуть підлягати задоволенню, оскільки такі кошти були перераховані не безпідставно, а за умовами договору підряду №06/12-18. Тобто заявлена позивачем безпідставність набутого майна (грошових коштів в розмірі 65 698,72грн.) є не доведеною, а підстава набуття таких грошових коштів - договір підряду №06/12-18 від 06.12.2018р. не оскаржувався позивачем з жодних підстав.

Також, на думку відповідача, позивач жодним чином не обґрунтував власну позицію щодо необхідності застосування саме такого способу захисту у даному судовому провадженні.

Водночас, оскільки між сторонами було укладено договір, а кошти, які просить стягнути з відповідача, отримано як оплату належно виконаних за договором робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору, і вони не можуть вважатися ні збитками, ні безпідставно набутим майном.

Крім того, зазначає, що позивачем у позові вказується, що ним не було подано іншого позову до цього відповідача щодо цього ж предмету та з цих же підстав. Однак, даний предмет спору, а також частково його підстави були розглянуті у справі №918/163/21 за позовом Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до ПВКФ "Фіалка" про стягнення збитків у сумі 65698, 72грн.. За своєю суттю, позов у справі 918/481/21 має аналогічний предмет спору - суму, що підлягає стягненню 65 698,72грн., а також підстави формування такої суми - помилка в коефіцієнті інфляції визначена за результатами Аудиторського звіту Західного територіального управління внутрішнього аудиту від 18.09.2020р. №526/55 та відповідно виявлених порушень умов договору від 06.12.2018р. №06/12-18.

В свою чергу, відмінною підставою позову у справі №918/163/21 від позову у справі №918/481/21, слугувала лише зміна думки позивача, щодо визначення підстав стягнення предмету позову з повернення завданих збитків на стягнення безпідставно отриманих коштів. А тому наголошує на тому, що під час розгляду судової справи №918/163/21 Господарським судом Рівненської області вже було підтверджено правову позицію ПВКФ "Фіалка" у аналогічному спорі та викладено позицію відповідну до висновків ВСУ з розгляду подібних спорів, а саме те, що обставини, які встановлені позивачем під час проведення внутрішнього аудиту не можуть впливати на умови договірних відносин між позивачем та відповідачем, а тим більше їх змінювати. Відтак, рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.05.2021 р. у справі №918/163/21 було відмовлено в задоволенні позовних вимог Яворівської квартирно - експлуатаційної частини (району).

Водночас наголошує, що позивачем разом з позовною заявою до матеріалів справи долучається таблиця індексів цін на будівельно-монтажні роботи за 2016-2021 роки. Однак, показники індексу інфляції з не офіційного державного сайту https:/minfin.com.ua не може бути належним доказом у справі, оскільки таке джерело інформації не є офіційним джерелом інформації щодо показників індексу інфляції органів Держстату в Україні. Офіційний державний сайт Міністерства фінансів України має відповідну адресу з відповідним доменним значенням - https:/mof.gov.ua. Саме домен gov.ua має спеціальний статус та призначений реєструвати сайти виключно органів державної влади. Натомість сайт https:/minfin.com.ua є приватним проектом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНФІНМЕДІА", що і зазначається на їхньому сайті. Відтак, відповідач вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 25.08.2021р. по справі №918/481/21 є законним, повністю вмотивованим та таким, що прийняте на підставі повного і всебічного розгляду усіх обставин справи. Просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Господарського суду Рівненської області від 25.08.2021р. у справі №918/481/21 без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 06.12.2018р. між Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною (району) (замовник) та Приватною виробничо-комерційною фірмою "Фіалка" (підрядник) укладено договір підряду на виконання робіт №06/12-18 (далі - договір), згідно п.1.1 якого, предметом договору є виконання робіт на об`єкті: "Будівництво мереж теплопостачання II черга (від ТК-1 до ТК-3), в/м №25, с.Старичі, Львівська область" (45230000-8 - Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг, вирівнювання поверхонь), обов`язок щодо виконання яких покладається на підрядника (а.с.11-17).

Відповідно до п.3.1 договору договірна ціна цього договору складає 6 000 000,00грн..

Договірна ціна на 2018 рік складає 1 908 175,94грн. в тому числі ПДВ - 318 029,32грн..

Крім того, сторони договору погодили та підписали додатки до нього.

В подальшому, в межах виконання зазначеного договору Приватною виробничо-комерційною фірмою "Фіалка" проведено ряд будівельних робіт, у підтвердження виконання яких сторонами правочину підписано відповідні акти приймання виконаних будівельних робіт (а.с.21-40).

Водночас, роботи Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною (району) прийняті та оплачені на суму 1 908 175,94грн., що підтверджено платіжним дорученням (а.с.48).

Крім того, наявні платіжні доручення про оплату робіт виконаних за договором на загальну суму 3 945 755,42грн. (а.с.49-59).

Надалі у період з 01.10.2017р. по 31.12.2019р. Департаментом внутрішнього аудиту (Західне територіальне управління внутрішнього аудиту) Міністерства оборони України у Яворівській квартирно-експлуатаційній частині (району) був проведений аудит діяльності установи.

Так, за результатами перевірки складено Аудиторський звіт №526/55 від 18.09.2020р. (а.с.45-47).

Зокрема, у Аудиторському звіті зазначено, що до актів виконаних робіт включено витрати коштів на інфляцію, які не передбачено проектно-кошторисною документацією та допущено помилку в коефіцієнті інфляції, що призвело до надмірних витрат коштів у загальній сумі 65 698,63грн., а саме:за актом №1 за квітень 2019 року інфляційна помилка становить 5542,99грн.; за актом №2 за травень 2019 - 9883,11грн.; за актом №3 за червень 2019 - 5600,79грн.; за актом №4 за липень 2019 - 5572,58грн.; за актом №5 за вересень 2019 - 5217,28грн.; за актом №6 за листопад 2019 - 6003,19грн.; за актом №7 за грудень 2019 - 7700,16грн.; за актом №8 за грудень 2019 - 20178,62грн..

Однак, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями, Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернулася до Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" із претензією №60 від 22.10.2020р., у якій висловило вимогу повернути їй зайво сплачені кошти у загальній сумі 65 698,63грн. (а.с.43).

Надалі, Приватною виробничо-комерційною фірмою "Фіалка" надано відповідь на претензію №209 від 15.12.2020 р., згідно якої серед іншого вказує, що кошти на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними процесами, розрахованих на підставі прогнозованих рівнів інфляції на наступні періоди, що може відбутися протягом будівництва, включаються до складу ціни у порядку, обумовленому договором підряду. До Договору підряду на виконання робіт сторонами не було внесено відповідних змін у частині уточнення твердої договірної ціни. Тому підстав для повернення коштів у загальній сумі 65 698,63грн. немає (а.с.44).

За вказаних обставин, враховуючи те, що внаслідок оплати за рахунок бюджетних коштів зайвих 65 698,63 грн. у зв`язку з допущенням помилки в коефіцієнті інфляції, завдано державному бюджету збитків на цю суму, Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення 65 698,72грн..

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22.06.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/481/21. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі призначено на 13.07.2021р..

30.06.2021р. до Господарського суду Рівненської області відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на те, що на виконання умов вищевказаного договору ПВКФ "Фіалка" було здійснено роботи в обсязі визначеному у договорі та позивач повністю їх оплатив.

В той же час зазначає, що договір підряду на виконання робіт №06/12-18 від 06.12.2018р. року містить договірну ціну, в якій передбачено кошти на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними ризиками. При цьому, згідно п.6.3.4 ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва" кошти на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними процесами, призначені на відшкодування збільшення вартості трудових та матеріально - технічних ресурсів, спричинене інфляцією, яка може відбутися протягом будівництва, використовується у порядку, обумовленому договором підряду.

Також, вважає, що оскільки в договорі підряду №06/12-18 від 06.12.2018р. сторонами не було внесено відповідних змін, в частині уточнення твердої договірної ціни, ПВКФ "Фіалка" правомірно включила до актів виконаних робіт витрати, пов`язані з інфляційними процесами з обумовленим відповідним коефіцієнтом, а відтак вимоги позивача про повернення безпідставно отриманих кошти не можуть підлягати задоволенню, оскільки такі кошти були перераховані не безпідставно, а за умовами договору підряду №06/12-18, тобто заявлена позивачем безпідставність набутого майна (грошових коштів в розмірі 65 698,72грн.) є не доведеною, а підстава набуття таких грошових коштів - договір підряду №06/12-18 від 06.12.2018р., не оскаржувався позивачем з жодних підстав. Оскільки сторонами було укладено договір, а кошти, які просить стягнути з відповідача отримано як оплату належно виконаних за договором робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору, і на переконання відповідача вони не можуть вважатися ні збитками, ні безпідставно набутим майном. Відповідач вважає, що позов безпідставний та просить відмовити у його задоволенні.

Водночас, відповідач зазначає, що позивачем у позові вказується, що ним не було подано іншого позову до цього відповідача щодо цього ж предмету та з цих же підстав. Однак, даний предмет спору, а також частково його підстави були розглянуті у справі №918/163/21 за позовом Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до ПВКФ "Фіалка" про стягнення збитків у сумі 65 698,72грн., а тому просить суд закрити провадження у справі №918/481/21 з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.231 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.07.2021р. розгляд справи відкладено на 25.08.2021р..

19.07.2021р. до Господарського суду Рівненської області від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому покликається на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач сам покликається та визнав той факт, що відповідачем було розраховано договірну ціну із включенням вартості витрат, пов`язаних з інфляційними витратами та відповідно визначено прогнозований рівень інфляції в будівництві першого року будівництва, а саме 1.103. Таким чином, коефіцієнт інфляції - 1,103% у 2019 році не повинен був нараховуватись, а по-друге, коефіцієнт інфляції у 2019 згідно огляду з офіційним державним сайтом Мінфіну щомісячно змінювався, не досягаючи показника 1,103%.

Крім того, з актів виконаних робіт, які долучені до позовної заяви, вбачається, що відповідачем включений коефіцієнт інфляції 1,103, однак такий індекс інфляції мав застосовуватись у перший рік будівництва - 2018 року, а тому це свідчить про те, що Відповідач безпідставно набув майно (грошові кошти) в сумі 65 698,72грн. та на підставі ст.1212 ЦК на думку позивача підлягають поверненню.

У справі №918/163/21 предметом позову була матеріально-правова вимога щодо відшкодування збитків, а по справі №918/481/21 є матеріально-правова вимога - щодо стягнення безпідставно отриманих коштів. В обгрунтуванні своїх позовних вимог по справі №918/163/21 позивач керувався ст.224 ГК України, щодо відшкодування заподіяних збитків, а по справі №918/481/21 в обгрунтуванні своїх позовних вимог позивач керувався ст.ст.1212, 177 ЦК України, щодо стягнення безпідставно отриманих коштів.

Таким чином, з огляду викладеного, позивач вважає, що позовні вимоги та обгрунтування позовних вимог у відповідності до вказаних статей законодавства по кожній із справ №№918/163/21, 918/481/21 є різними, а тому просить суд відмовити відповідачу у закриті провадження у справі №918/481/21 з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.231 ГПК України та задовольнити позов Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалки" про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 65 698,72грн. в повному обсязі.

Також, Господарський суд Рівненської області розглянувши в судовому засіданні заяву, зазначену відповідачем у відзиві на позовну заяву, про закриття провадження у справі №918/481/21 з підстав, передбачених п.3 ч. 1 ст.231 ГПК України, зазначив наступне.

Відповідності до п.3) ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього.

У відповідності до п.2) ч.1 ст.175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тобто, для закриття провадження у справі на підставі п.3) ч.1 ст.231 ГПК України суд має встановити наявність судового рішення, прийнятого у справі: між тими ж сторонами; про той же предмет; з тих же підстав.

Передбачені нормами статей 15, 16 Цивільного кодексу України способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу мають бути спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

За змістом Господарського процесуального кодексу України, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову належать лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Як встановлено судом, що 05.03.2021р. Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернулася до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення 65 698,72грн. збитків.

На обгрунтування своїх позовних вимог по справі №918/163/21 позивач керувався ст.224 ГК України, щодо відшкодування заподіяних збитків

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.05.2021 року №918/163/21 в задоволенні позову Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до відповідача Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення 65 698,72грн. збитків відмовлено.

У червні 2021 року Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернулася до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення 65 698,72грн..

Ухвалою Господарського суду Рівненської області 22.06.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

На обґрунтування своїх позовних вимог у даній справі позивач керувався ст.ст.1212, 177 ЦК України, щодо стягнення безпідставно отриманих коштів.

Зі змісту позовної заяви у даній справі вбачається, що позивачем заявлено матеріально - правову вимогу про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст.ст.1212, 177 ЦК України, натомість в позовній заяві по справі №918/163/21 позивачем заявлено матеріально - правову вимогу про стягнення збитків на підставі ст.224 ГК України, а тому, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у даній справі за п.3 ч.1 ст. 231 ГПК України, оскільки господарський суд закриває провадження у справі, якщо встановить що є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке у даному випадку відсутнє.

Отже, з огляду на вказане вище, судом відмовлено відповідачу в закритті провадження у справі №918/481/21 з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.231 ГПК України.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Рівненської області від 25.08.2021р. у справі №918/481/21 в задоволенні позову відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №.№2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України та ч.7 ст.180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За приписами пунктів 1, 2 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Положеннями ст.843, ч.ч.1, 2 ст.844 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 1 ст.846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Статтею 849 ЦК України передбачені права замовника під час виконання роботи, а саме: замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника; якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника; замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно ч.1 ст.853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

У відповідності до ч.1 ст.875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Частиною 4 ст.882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2018р. між Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною (району) (замовник) та Приватною виробничо-комерційною фірмою "Фіалка" (підрядник) укладено договір підряду на виконання робіт №06/12-18 (далі - договір), згідно п.1.1 якого, предметом договору є виконання робіт на об`єкті: "Будівництво мереж теплопостачання II черга (від ТК-1 до ТК-3), в/м №25, с.Старичі, Львівська область" (45230000-8 - Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг, вирівнювання поверхонь), обов`язок щодо виконання яких покладається на підрядника

Відповідно до п.3.1 договору договірна ціна цього договору складає 6 000 000,00грн..

Договірна ціна на 2018 рік складає 1 908 175,94грн. в тому числі ПДВ - 318 029,32 грн.

Також учасники договору погодили та підписали додатки до нього.

Як свідчать матеріали справи в межах виконання вказаного договору відповідачем проведено ряд будівельних робіт, у підтвердження виконання яких сторонами правочину підписано відповідні акти приймання виконаних будівельних робіт.

Роботи позивачем прийняті та оплачені на суму 1 908 175,94грн., що підтверджено платіжним дорученням.

Також наявні платіжні доручення про оплату робіт виконаних за договором на загальну суму 3 945 755,42 грн..

Факт прийняття та оплати послуг (робіт) за договором сторонами не оспорюється та визнається.

Надалі у період з 01.10.2017р. по 31.12.2019р. Департаментом внутрішнього аудиту (Західне територіальне управління внутрішнього аудиту) Міністерства оборони України у Яворівській квартирно-експлуатаційній частині (району) був проведений аудит діяльності установи.

За результатами перевірки складено Аудиторський звіт №526/55 від 18.09.2020р..

У Аудиторському звіті вказано, що до актів виконаних робіт включено витрати коштів на інфляцію, які не передбачено проектно-кошторисною документацією та допущено помилку в коефіцієнті інфляції, що призвело до надмірних витрат коштів у загальній сумі 65 698,63грн., а саме:за актом №1 за квітень 2019 року інфляційна помилка становить 5542,99грн.; за актом №2 за травень 2019 - 9883,11грн.; за актом №3 за червень 2019 - 5600,79грн.; за актом №4 за липень 2019 - 5572,58грн.; за актом №5 за вересень 2019 - 5217,28грн.; за актом №6 за листопад 2019 - 6003,19грн.; за актом №7 за грудень 2019 - 7700,16грн.; за актом №8 за грудень 2019 - 20178,62грн.

З огляду на викладене, на думку позивача, кошти отримані відповідачем в сумі 65698,63грн. є безпідставно набутими на підставі ст.1212 ЦК України.

За приписами ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вказане вище дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Враховуючи те, що між сторонами було укладено договір, а кошти які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплата за виконані роботи, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень ст.1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Системний аналіз положень частини першої, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст.202, ч.1, 2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.

Водночас, загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як встановлено судом та свідчать матеріали справи, що позивач не надав відповідних доказів на підтвердження того, що він в односторонньому порядку відмовлявся від договору підряду на виконання робіт №06/12-18 від 06.12.2018р., а також доказів того, що дані договори були розірвані сторонами чи визнані недійсними у судовому порядку.

Водночас, як встановлено судом, на виконання умов договору сторонами у справі підписано та скріплено печатками сторін акти приймання виконаних будівельних робіт, згідно яких замовник прийняв роботи без зауважень. Будь-яких інших актів, складених у момент прийняття робіт (про виявлені недоробки, недоліки тощо) суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналізуючи зміст ст.1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

З огляду на те, що між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень ст.1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст.1212 ЦК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави, чого в цьому спорі не відбулося.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018р. у справі № 910/9072/17 (у подібній справі).

За приписами ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі положень ст.1212 ЦК України.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення 65 698,72грн. безпідставно отриманих коштів

Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що заперечення скаржника та відповідні обґрунтування в апеляційній скарзі щодо обставин справи є безпідставними та такими, що не можуть впливати на розгляд справи по суті.

Поряд з цим, щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції приписів процесуального права колегією суддів апеляційної інстанції враховано, що відповідно до ч.2 ст.277 ГПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Рівненської області від 25.08.2021р. у справі №918/481/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 247-252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 25.08.2021р. у справі №918/481/21 - без змін.

2. Справу №918/481/21 повернути до Господарського суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "23" жовтня 2021 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.