ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р. м. Київ Справа№ 910/21095/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 19.10.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСНОВА»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 (повний текст рішення складено 25.08.2021)

по справі № 910/21095/20 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Фермерського господарства «ОСНОВА»

до Фізичної особи - підприємця Кіро Івана Миколайовича

про стягнення 622 800,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «ОСНОВА» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи - підприємця Кіро Івана Миколайовича (далі по тексту - відповідач) про стягнення 622 800,00 грн безпідставно набутих коштів та 9 342,00 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним перераховано на користь відповідача за платіжним дорученням №1009 від 10.10.2018 622 800,00 грн на підставі усної домовленості, проте сторонами так і не був укладений договір на виконання будівельних робіт, оскільки сторонами не було досягнуто всіх істотних умов договору (ціни та строку дії договору), відповідачем не вчинялись дії, які б свідчили про виконання договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21095/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для повернення коштів у порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК), оскільки правова підстава для набуття відповідачем таких коштів була об`єктивно наявна в силу виникнення договірних відносин з виконання відповідачем робіт згідно виставленого рахунку.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Фермерське господарство «ОСНОВА» (далі по тексту - апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21095/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що ним перераховано на користь відповідача 622 800,00 грн, проте за відсутності договірних відносин та вчинення будь-яких дій, які б свідчили про наявність договірних відносин між сторонами, позивач звернувся до відповідача із вимогою №333 від 07.12.2020 про повернення безпідставно набутих коштів.

Як зазначає апелянт, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність належних та допустимих доказів існування між сторонами договірних правовідносин, оскільки надані відповідачем скріншоти переписки за допомогою месенджеру Viber не свідчить про те, що переговори велися саме між позивачем та відповідачем, а надані роздруківки листування між сторонами за допомогою електронної пошти «Gmail» та мобільного додатку «Viber» не засвідченні у встановленому законодавством порядку, оскільки відсутній електронний цифровий підпис, що суперечить приписам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Свідчення свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стосуються обсягу матеріалів, факту виконання робіт та місця їх проведення, проте не свідчать про наявність договірних відносин.

Щодо форми правочину, то як вказує позивач, договір будівельного підряду має бути укладений у письмовій формі, оскільки такий договір має містити всі необхідні істотні умови, передбачені положеннями параграфа 3 Глави 61 ЦК.

Вирішення питання про стягнення безпідставно набутих коштів залежить від висновків суду про наявність/відсутність між сторонами договірних правовідносин, на підставі яких здійснено перерахування заявлених до стягнення коштів, за твердженням апелянта, між сторонами не існували договірні відносини, а тому висновок суду першої інстанції про наявність договірних правовідносин, на виконання яких відповідачем виставлено апелянту для оплати рахунок за організацію закупівлі та доставки матеріалів для монтажу котельні у будинку і апелянтом проведено на його підставі відповідну оплату на спірну суму, є помилковим.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2021 апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСНОВА» у справі №910/21095/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Владимиренко С.В., суддів Ходаківської І.П., Демидової А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСНОВА» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 по справі №910/21095/20. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, пояснення, заяви, клопотання до 13.10.2021. Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.10.2021 об 11 год. 45 хв. 12.10.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача, за яким відповідач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСНОВА» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21095/20 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 622 800,00 грн залишити без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідач посилається на те, що між сторонами наявні домовленості, за якими відповідач зобов`язався провести ремонтні роботи, зокрема закупити обладнання та провести роботи з монтажу котельні у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , збудованому на земельній ділянці (кадастровий номер :07:000:0899), власником якого є ОСОБА_4 - директор та учасник Фермерського господарства «Основа», а його дружина ОСОБА_5 - другий учасник даного фермерського господарства.

При цьому між сторонами укладено договір будівельного підряду в усній формі, з узгодженням всіх істотних умов, які передбачені договором будівельного підряду, за допомогою електронної пошти та мобільного додатку «Viber», а тому грошові кошти на спірну суму сплачені на користь відповідача не безпідставно.

Як зазначає апелянт, завдання на безпосереднє виконання робіт відповідач отримував від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які безпосередньо і запропонували оплатити всі роботи від імені позивача, та є його власниками.

За твердженням відповідача, після узгодження істотних умов договору ним розроблялась та направлялась на узгодження позивачу проектно-кошторисна документація, закуповувалися матеріали для проведення будівельних робіт; все обладнання у будинку сертифіковане і його встановлення підлягало відповідній державній реєстрації із зазначенням адреси його встановлення, що безпосередньо виконувалось відповідачем. Крім того, відповідач зазначає, що ним виконані усі роботи по встановленню опалювальних систем та інших допоміжних засобів, проте ОСОБА_4 повідомив відповідача про те, що акти приймання-передачі наданих послуг будуть підписані позивачем лише після завершення будівництва всього будинку.

Відповідачем було направлено позивачу рахунок на оплату №10/2018-2 від 10.10.2018 та акт передачі-прийому наданих послуг №10-2 від 10.10.2018, які позивачем оплачені згідно платіжного доручення №1009 від 10.10.2018, з призначенням платежу «за виконання спеціалізованих будівельних робіт згідно договору №10/10 від 10.10.2018», тоді як вказаний рахунок та акт приймання-передачі наданих послуг надіслано відповідачем позивачу засобами поштового зв`язку 17.08.2020. Жодних заперечень відносно підписання Акта приймання-передачі наданих послуг (будівельних робіт) позивачем відповідачу не надсилались, а отже, всі роботи, на думку відповідача, є виконаними у повному обсязі та прийняті позивачем без зауважень.

Відповідач своїх представників, чи особисто, в судове засідання 19.10.2021 не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення суду №938.

Згідно ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 19.10.2021 підтримав доводи та вимоги, наведені в його апеляційній скарзі, просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі № 910/21095/20 скасувати та ухвали нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Платіжним дорученням №1009 від 10.10.2018 позивач перерахував відповідачу 622 800,00 грн з призначенням платежу «за виконання спеціалізованих будівельних робіт згідно договору №10/10 від 10.10.2018». (т.1, а.с. 34). Факт переказу грошових коштів також підтверджується банківською випискою по особовому рахунку позивача за 10.10.2018. (т.1, а.с. 7).

Як вказує позивач, оскільки між сторонами так і не було укладено договір будівельного підряду, сторонами не було досягнуто домовленостей щодо істотних умов договору про виконання спеціалізованих будівельних робіт, роботи не були виконані, 07.12.2020 позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно набутих коштів №333 від 07.12.2020 на суму 622 800,00 грн. (т.1, а.с. 8). На доказ направлення вказаної вимоги на адресу відповідача матеріали даної справи містять копії: поштового опису вкладення, списку згрупованих відправлень від 07.12.2020, фіскального чеку від 07.12.2020 (т.1, а.с. 11, 12) та роздруківку з веб-сайту Укрпошти щодо пошуку по трекінгу про вручення поштового відправлення за номером 534. (т.1, а.с. 13).

В свою чергу відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилається на те, що роботи ним виконані, на доказ чого надав рахунок №10/2018-2 від 10.10.2018 на суму 622 800,00 грн та акт №10-2 передачі-прийому наданих послуг від 10.10.2018, в яких зазначено, що відповідачем здійснено організацію закупівлі та доставки матеріалів монтажу котельні у приватному будинку за адресою: с. Романова Балка, Первомайський район, Миколаївська область, вартість виконаних робіт становить 622 800,00 грн (т.1, а.с. 30, 31), надіслані на адресу позивача згідно поштового опису вкладенні у цінний лист від 17.08.2020 та накладної Укрпошти №13 (т.1, а.с. 32), в яких зазначено, що відправлення здійснено на ім`я Фермерського господарства «МТД».

Крім того, на підтвердження виконання робіт для позивача, відповідач надав копії нотаріально посвідчених заяв свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 від 26.11.2020, в яких зазначено, що вказані особи у період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, за адресою: с. Романова Балка, Первомайський район, Миколаївська область здійснили доставку обладнання та матеріалів, які були придбані відповідачем відповідно до видаткової накладної №СТ-0000213/СТ від 29.10.2018, та проведено сантехнічні роботи, зокрема сантехнічний монтаж, монтаж системи водопостачання, опалення, каналізації, встановлення обладнання для котельні, монтаж теплих підлог. (т.1, а.с. 36-38).

Відповідачем також надані рахунок на оплату по замовленню №Е-121046424 від 12.10.2018, видаткову накладну №ЕТ3386 від 12.11.2018, виставлені йому Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерготрейд Київ» та платіжне доручення №57 від 12.10.2018 про сплату відповідачем на користь Товариства з з обмеженою відповідальністю «Енерготрейд Київ» 308 449,03 грн за матеріали ті обладнання згідно рахунку №Е-121046424 від 12.10.2018. (т.1, а.с. 48, 49, 136).

Відповідно до ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Стаття 1212 ЦК регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Подібні за змістом правові висновки щодо застосування ст. 1212 ЦК викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 06.02.2020 у справі №910/13271/18.

Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 875 ЦК визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма (ст. 208 ЦК).

За змістом ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 837 ЦК за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін.

Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.

Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За змістом ст. 843 ЦК у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

За відсутності цих умов ціну може встановити суд на основі звичайно застосовуваних за аналогічні роботи цін з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Таким чином, закріплене у ЦК визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту.

Відповідно до ст. 846 ЦК строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

При цьому в оферті та в акцепті щодо виконання будівельних підрядних робіт повинна бути чітко виражена воля осіб щодо істотних умов договору. (Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.12.2019 у справі №566/1115/17).

Матеріали даної справи не містять доказів узгодження між сторонами істотних умов договору підряду, таких як предмет, ціна та строки виконання робіт.

За приписами ст. 877 ЦК підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію.

Підрядник, який виявив у ході будівництва не враховані проектною документацією роботи і необхідність у зв`язку з цим проведення додаткових робіт і збільшення кошторису, зобов`язаний повідомити про це замовника.

У разі неодержання від замовника в розумний строк відповіді на своє повідомлення підрядник зобов`язаний зупинити відповідні роботи з віднесенням збитків, завданих цим зупиненням, на замовника. Замовник звільняється від відшкодування цих збитків, якщо доведе, що у проведенні додаткових робіт немає необхідності.

Якщо підрядник не виконав обов`язку, встановленого частиною третьою цієї статті, він позбавляється права вимагати від замовника плату за виконані додаткові роботи і права на відшкодування завданих цим збитків, якщо не доведе, що його негайні дії були необхідними в інтересах замовника, зокрема у зв`язку з тим, що зупинення роботи могло призвести до знищення або пошкодження об`єкта будівництва.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів виготовлення проектно-кошторисної документації в межах правовідносин сторін.

Таким чином, доводи відповідача про те, що ним виконані усі роботи до уваги взяті бути не можуть, оскільки сторонами не було узгоджено предмет договору, а саме обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт, що визначає ціну робіт.

Надані відповідачем до суду рахунок №10/2018-2 від 10.10.2018, акт №10-2 передачі-прийому наданих послуг від 10.10.2018 не можуть свідчити про виконання відповідачем робіт на користь позивача, оскільки сторонами не узгоджено у встановленому законодавством порядку обсяг та зміст таких робіт. Більше того, надані в якості доказів надсилання рахунку №10/2018-2 від 10.10.2018 та акта №10-2 передачі-прийому наданих послуг від 10.10.2018 копії поштового опису від 07.12.2020 та накладної №713 свідчить про надсилання таких документів на адресу Фермерського господарства «МТД», яке не є стороною у справі, а посилання відповідача на те, що засновники Фермерського господарства «Основа» та Фермерського господарства «МТД» є пов`язаними особами, судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, оскільки позов пред`явлено саме Фермерським господарством «Основа».

Заяви свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 від 26.11.2020, так само як і рахунок на оплату по замовленню №Е-121046424 від 12.10.2018, видаткова накладна №ЕТ3386 від 12.11.2018, виставлені відповідачу Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерготрейд Київ» у зв`язку із закупівлею матеріалів та обладнання, також не можуть свідчити про укладення договору підряду між сторонами даної справи шляхом прийняття робіт, так як обсяг та види таких робіт між сторонами не узгоджені.

Надані суду роздруківки з телефонного додатку «Viber» та електронного листування судом апеляційної інстанції також оцінюються критично, оскільки не можуть свідчити про укладення договору підряду шляхом прийняття пропозиції, так як з них не можливо ідентифікувати осіб, які вели листування, види та обсяг робіт, які планувались/виконувались та по якому об`єкту, на підставі якого договору, строки, ціна та інше.

Таким чином, матеріли даної справи не містять доказів укладення між сторонами договору підряду, тим більше, що договір будівельного підряду має укладатись у письмовій формі, зі складанням проектно-кошторисної документації.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Верховний Суд при розгляді справи № 334/2517/16-ц дійшов висновку, що для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Суд касаційної інстанції зазначив, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Оскільки судом вже була встановлена обставина відсутності укладеного між сторонами договору, вірним є висновок про безпідставність отриманої ФОП грошової суми, яку відповідач зобов`язаний повернути позивачу (постанова Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц).

Таким чином, за відсутності між сторонами договірних відносин, перераховані позивачем на користь відповідача грошові кошти у розмірі 622 800,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як безпідставно набуті на підставі ст. 1212 ЦК.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч. 3 ст. 236 ГПК судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Згідно ч. 5 ст. 236 ГПК обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апеляційної скарги, із застосуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При ухваленні рішення у даній справі суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем відсутності договірних правовідносин, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21095/20 підлягає скасуванню.

Згідно ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Фермерського господарства «ОСНОВА» підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21095/20 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Судові витрати за апеляційний перегляд покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСНОВА» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21095/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/21095/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кіро Івана Миколайовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фермерського господарства «Основа» (55270, Миколаївська область, Первомайський район, с. Романова Балка, вул. Генерала Богданова, буд. 31, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 03764040) 622 800,00 грн (шістсот двадцять дві тисячі вісімсот гривень) безпідставно набутих коштів, 9 342,00 грн (дев`ять тисяч триста сорок дві гривні) судового збору.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кіро Івана Миколайовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фермерського господарства «Основа» (55270, Миколаївська область, Первомайський район, с. Романова Балка, вул. Генерала Богданова, буд. 31, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 03764040) 14 013,00 грн (чотирнадцять тисяч тринадцять гривень) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/21095/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.10.2021.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова