ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. Справа №909/392/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Кравчук Н.М.

Скрипчук О.С.

за участю секретаря судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз вих. №77101-Ск-1171-0721 від 12.07.2021 (вх. № 01-05/2365/21 від 14.07.2021)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.06.2021 (повний текст рішення складено та підписано 23.06.2021), суддя Шіляк М.А.

у справі №909/392/21

за позовом: Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз, м. Тисмениця, Івано-Франківська область,

до відповідача: Лисецького ліцею Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, смт. Лисець, Івано-Франківська область,

про: стягнення заборгованості за несанкціонований відбір природного газу в розмірі 204 210 грн 04 коп,

за участю представників сторін:

від позивача: адвокат Шеремета М.М. (довіреність №01Др-28-1120 від 02.11.2020);

від відповідача: Солтан М.Р. (в порядку самопредставництва).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.06.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з Лисецького ліцею Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області на користь Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз заборгованість за несанкціонований відбір природного газу в розмірі 102 105 ( сто дві тисячі сто п`ять) грн. 02 коп. та 1 531 (одна тисяча п`ятсот тридцять одна) грн 58 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, в частині відмови в стягнення 102 105,02 грн заборгованості за несанкціонований відбір природного газу, Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз оскаржило таке в апеляційному порядку.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.08.2021 (у складі головуючого судді Плотніцького Б.Д., суддів Кравчук Н.М., Мирутенка О.Л.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз вих..№77101-Ск-1171-0721 від 12.07.2021 на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.06.2021 у справі №909/392/21 та призначено розгляд справи на 01.09.2021.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2021, у зв`язку із відставкою судді Мирутенка О.Л., дану справу розподілено до розгляду колегії суддів: головуючий суддя Плотніцький Б.Д., судді Крачук Н.М. , Скрипчук О.С.

Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.

Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України.

Причини відкладення розгляду справи та процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, викладено в ухвалах суду.

В судове засідання 20.10.2021 з`явилися представник позивача, який вимоги апеляційної скарги підтримав, та представник відповідача, яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без мін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині відмови у стягненні 102 105,02 грн заборгованості за несанкціонований відбір природного газу та вважає його таким, що прийняте при нез`ясуванні та недоведеності судом обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні обставинам справи, а також є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права (в частині неврахування доводів та доказів АТ «Тисменицягаз»).

Апелянт переконаний, що суд першої інстанції, не врахував вимоги положень Кодексу газорозподільних систем та не застосував коефіцієнт компенсації 2 за несанкціонований відбір природного газу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про необґрунтованість та безпідставність оскаржуваного рішення в частині висновків суду першої інстанції про вжиття відповідачем всіх заходів, спрямованих на належне виконання своїх договірних зобов`язань.

Даний висновок суду першої інстанції є єдиною підставою для відмови у задоволенні частини позовних вимог.

Однак, апелянт переконаний, що наведені висновки суду свідчать про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та невідповідність таких висновків обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що за відсутності у споживача договору постачання природного газу та/або виділених його постачальником підтверджених обсягів для потреб споживача на відповідний календарний період споживач не має права використовувати (споживати) природний газ із газорозподільної системи.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами факт не укладення відповідачем договору постачання природного газу з будь-яким постачальником та, відповідно, факт відсутності відповідача як споживача природного газу в Реєстрі жодного постачальника з 01.02.2021 по 24.03.2021.

Тобто, як зазначає апелянт, відповідач, починаючи з 01.02.2021 не виконував свої зобов`язання за договором розподілу природного газу, жодних доказів щодо укладення договору постачання та фактів, які свідчать про неможливість укласти договір з об`єктивних причин, останнім не надано.

Крім того, апелянт зазначає, що якщо неврегульований небаланс станеться внаслідок відмови в доступі до об`єкта споживача для здійснення Оператором ГРМ припинення розподілу природного газу або внаслідок невиконання споживачем письмової вимоги Оператора ГРМ самостійно припинити (обмежити) споживання природного газу, коефіцієнт компенсації має становити 2.

Відтак, апелянт переконаний, що у спірних правовідносинах відповідач був зобов`язаний мати укладений договір постачання природного газу з будь-яким постачальником і у зв`язку з відсутністю постачальника самостійно припинити споживання природного газу та відключити від газових мереж газопостачання об`єкту за адресою смт. Лисець, вул. Січових Стрільців, 50, а у випадку подальшого споживання природного газу компенсувати вартість обсягів, які виникли внаслідок його несанкціонованого відбору, з застосуванням коефіцієнту компенсації 2 відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

З огляду на наведене вище, апелянт вважає необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підтверджена жодними належними доказами, позицію суду першої інстанції щодо вжиття відповідачем всіх заходів для належного виконання договірних зобов`язань, що і стало підставою для відмови у задоволенні частини позовних вимог.

Апелянт вказує, що викладені обставини та матеріали даної справи свідчать про те, що суд першої інстанції мав всі правові підстави для задоволення позову у повному обсязі, але всупереч такому цього не здійснив, посилаючись на доводи (міркування, припущення), що фактично не обґрунтовані та не підтверджені і, головне, не відповідають дійсним обставинам справи.

Відтак, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.06.2021 у справі №909/392/21 в частині відмови у стягненні 102 105,02 грн заборгованості за несанкціонований відбір природного газу.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався та відзив на апеляційну скаргу не надав.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

01.01.2021 Лисецький ліцей Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (Лисецький ліцей, споживач, відповідач) в особі директора Солтан М.Р. підписав Заяву-приєднання № 42АВ771-948-20 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Оператором газорозподільної мережі (оператор ГРМ) згідно із заявкою-приєднанням є Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» (АТ «Тисменицягаз», позивач).

Згідно вказаної заяви-приєднання персональний ЕІС-код як суб`єкта ринку природного газу (зазначається після присвоєння Оператором ГРМ) - 56XS0000KFMKE005.

Відносини між споживачем та оператором ГРМ врегульовано, зокрема, умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2498 (далі - Типовий договір).

Отже, між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» (далі - АТ «Тисменицягаз», позивач) та Лисецьким ліцеєм Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (далі - Лисецький ліцей, відповідач) виникли договірні відносини.

Згідно з Додатком №4 до Типового договору, об`єкт вказаного споживача, підключений в установленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ і знаходиться за адресою: смт. Лисець, вул. Січових Стрільців, 50 .

Відповідно до п. 1.1 Типового договору, Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

За змістом п. 2.1 Типового договору, оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно з п. 2.2 Типового договору, обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ.

Відповідно до п. 3.1 Типового договору споживач має право здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи за умови включення його до Реєстру споживачів будь-якого постачальника у періоді фактичного відбору/споживання природного газу, що в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку підтверджується оператором газотранспортної системи до початку такого періоду.

Наявність підтвердженого обсягу природного газу Споживача (його постачальника) доводиться до відома Оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку Оператором ГТС, а до відома Споживача - його постачальником.

За відсутності у Споживача договору постачання природного газу та/або виділених його постачальником підтверджених обсягів для потреб Споживача на відповідний календарний період Споживач не має права використовувати (споживати) природний газ із газорозподільної системи.

Згідно п. 3.2 Типового договору за умови включення Споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника у розрахунковому періоді та відсутності простроченої заборгованості за цим Договором Оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить Споживачу, до межі балансової належності його об`єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу.

Споживач, що не є побутовим, зобов`язаний самостійно контролювати власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу здійснити разом зі своїм постачальником заходи з коригування в установленому порядку підтвердженого обсягу або заходи із самостійного та завчасного обмеження (припинення) власного газоспоживання.

Якщо за підсумками місяця фактичний об`єм споживання природного газу Споживача буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу, врегулювання небалансу (дефіциту) природного газу буде здійснюватись його постачальником у встановленому законодавством порядку та відповідно до умов договору постачання природного газу (п.3.3 Типового договору).

За змістом п.7.4 Типового договору споживач зобов`язується не допускати несанкціонованого відбору природного газу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ). Цей Кодекс розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу». Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

За змістом п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ несанкціонований відбір природного газу - відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема цього Кодексу.

Згідно п. 1 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови:

включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

За відсутності у споживача діючого постачальника (якщо споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не має права здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт (п.3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ).

З матеріалів справи випливає, що споживач з ЕІС-кодом 56XS0000KFMKE005 з 01.01.2021 зазначений у повідомленні про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру споживачів жодного постачальника/постачальник яких не подав номінацію на точку виходу до ГРМ або така номінація була відхилена оператором ГТС/постачальник яких ініціював припинення їм газопостачання.

Крім того, матеріалами справи підтверджено надіслання позивачем відповідачу повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання №ТИС0000271 від 28.01.2021, в якому позивачем запропоновано відповідачу у термін до 01.02.2021 самостійно відключити від газових мереж газопостачання і підготувати до пломбування газоспоживне обладнання.

У відповідь на вказане повідомлення відповідачем надіслано лист, в якому просить позивача не проводити відключення об`єкта Лисецького ліцею Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, крім того відповідач у даному листі зазначив, що гарантує компенсувати Оператору ГРМ вартість спожитого природного газу.

За умовами п. 5.4 Типового договору, порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог Типового договору.

Як визначено пунктами 6.1, 6.3 Типового договору, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Відповідно до п. 6.6 Типового договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з п. 6.8 Типового договору, надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно Акту надання послуг №81000673 від 28.02.2021 позивачем було надано послуги на користь відповідача - неврегульований небаланс за лютий 2021 на суму 173 871,05 грн.

Згідно Акту надання послуг №81000892 від 31.03.2021 позивачем було надано послуги на користь відповідача - неврегульований небаланс за лютий 2021 на суму 30 338,99 грн.

Відповідно до п.7.4 Типового договору споживач зобов`язався здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Відповідач у встановлений строк послуги не оплатив, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, взаємовідносини оператора газорозподільних систем (позивача) із суб`єктами ринку природного газу, правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування розподільних систем визначає Кодекс газорозподільних систем (далі за текстом - Кодекс ГРС), затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРС доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2498, в порядку, визначеному цим розділом.

Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Як вбачається зі змісту вказаного договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором про надання послуг.

Статтями 901, 903 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 8.1 Типового договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України.

Підписуючи Заяву-приєднання № 42АВ771-948-20 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2021, сторони погодили всі його істотні умови.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При здійсненні нарахувань боргу позивач керувався п. 4 глави 5 розділу 6 Кодексу ГРМ, згідно з яким якщо за результатами споживання природного газу у період відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника (несанкціонований відбір природного газу) Оператор ГТС при забезпеченні заходів балансування за підсумками газового місяця за процедурою, визначеною Кодексом ГТС, віднесе такі обсяги (неврегульований небаланс) на Оператора ГРМ, тоді споживач має компенсувати Оператору ГРМ вартість таких обсягів, що розраховується за формулою В = Vф Ч Ц Ч К, де В - вартість природного газу, яка компенсується Оператору ГРМ; Vф - об`єм (обсяг) природного газу, фактично спожитий споживачем за період відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника; Ц - ціна закупівлі природного газу Оператором ГРМ для покриття втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ у відповідний період. Оператор ГРМ щомісячно публікує на своєму веб-сайті інформацію про таку ціну та період її дії; К-коефіцієнт компенсації, який визначається на рівні 1,5. При цьому якщо неврегульований небаланс станеться внаслідок відмови в доступі до об`єкта споживача для здійснення Оператором ГРМ припинення розподілу природного газу або внаслідок невиконання споживачем письмової вимоги Оператора ГРМ самостійно припинити (обмежити) споживання природного газу, коефіцієнт компенсації має становити 2.

Колегія суддів зазначає, що при нарахуванні плати за неврегульований небаланс застосується вищенаведена формула обрахунку, яка зобов`язує оператора ГРМ застосовувати у таких випадках при обрахунках неврегульованого небалансу коефіцієнт компенсації 1,5 або 2.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було надіслано позивачу лист з гарантією компенсувати вартість спожитого природного газу та із проханням не відключати Лисецький ліцей від газопостачання.

Відтак, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що факт порушення виконання Лисецьким ліцеєм своїх зобов`язань в частині здійснення оплати відповідачем не заперечується. Крім того, у відзиві на позов відповідач частково визнає позовні вимоги.

Крім того, слід зазначити, що Правилами про безпеку постачання природного газу встановлено, що ці Правила спрямовані на забезпечення безпеки постачання природного газу в Україні шляхом прогнозування та оцінки можливих ризиків, вжиття заходів для їх запобігання та зменшення можливої шкоди від реалізації таких ризиків.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 глави 2 розділу І Правил про безпеку постачання природного газу захищеними споживачами є підприємства, установи, організації, що здійснюють надання важливих суспільних послуг та приєднані до газотранспортної або газорозподільної системи.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Ліцей є закладом загальної середньої освіти - юридичною особою, що забезпечує відповідно до державних стандартів здобуття профільної середньої освіти академічного спрямування та відповідно до рішення його засновника може забезпечувати здобуття базової середньої освіти. Серед завдань ліцею слід виділити, зокрема, і організацію освітнього процесу, що ґрунтується на цінностях та принципах, визначених законами України "Про освіту" та «Про повну загальну середню освіту», і створення безпечного освітнього середовища для учасників освітнього процесу.

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що Лисецький ліцей є захищеним споживачем в розумінні підпункту 2 пункту 1 глави 2 розділу І Правил про безпеку постачання природного газу, оскільки здійснює надання важливих суспільних послуг.

Колегія суддів зазначає, що самостійне відключення від газових мереж газопостачання могло призвести до відключення від газу котелень, які опалюють навчальний заклад - Лисецький ліцей, чим поставити під загрозу здоров`я та життя учнів (дітей) - громадян України. При цьому самостійне відключення від газових мереж газопостачання могло призвести до негативних соціальних процесів та небажаних наслідків. Також суд враховує те, що самостійне відключення від газових мереж газопостачання могло призвести і до зриву опалювального сезону 2020-2021, що могло стати причиною виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, спричинити руйнування систем теплозабезпечення соціально важливого об`єкту - Лисецького ліцею.

Незважаючи на регулювання спірних відносин сукупністю різних нормативних актів, суд зазначає, що саме Закони виступають основою для правового регулювання. Підзаконні нормативно-правові акти мають меншу юридичну силу, ніж закони. У випадку виявлення суперечностей між нормами підзаконних нормативно-правових актів і законів, вони завжди вирішуються на користь Законів.

А тому, в даному випадку підзаконні акти займають другорядне місце після законів, оскільки Цивільний кодекс України є основним нормативно-правовим актом цивільного законодавства України, кодифікованим нормативним актом (законом), яким регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), учасниками яких є фізичні та юридичні особи, Держава Україна, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Згідно частин 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Розглянувши наявні у матеріалах справи, докази та викладені вище обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Лисецьким ліцеєм було використано всі можливості та вжито всіх залежних від нього заходів, спрямованих на належне виконання своїх договірних зобов`язань, та беручи до уваги те, що відповідач належить до бюджетних установ та організацій, діяльність яких фінансується за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, в зв`язку з чим вчасність здійснення грошових зобов`язань не в повній мірі залежить від самого боржника, а здебільшого від розпорядника коштів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на вищенаведене, Західний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз, зміни чи скасування рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.06.2021 у справі №909/392/21. Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі, судовою колегією не встановлено.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз вих..№77101-Ск-1171-0721 від 12.07.2021 (вх. № 01-05/2365/21 від 14.07.2021) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.06.2021 у справі № 909/392/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 29.10.2021

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Скрипчук О.С.