ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р. Справа №925/680/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Пашкіної С.А.

секретар судового засідання - Нікітенко А.В.

представники сторін згідно з протоколом судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 (повний тест складено 01.07.2021)

у справі №925/680/18 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом ОСОБА_1

до 1. Закритого акціонерного товариства "АТП-2361"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ПМ-Арсенал"

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , як акціонер Закритого акціонерного товариства "АТП-2361", звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом про визнання недійсними правочинів щодо реалізації цілісного майнового комплексу відповідача-1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ЗАТ "АТП-2361", будучи власником цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , продало цей комплекс шляхом укладення ряду окремих договорів купівлі-продажу із ТОВ "ПМ-Арсенал", що на думку позивача, порушило його корпоративні права.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 у справі №925/680/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що позивач не довів наявності у нього порушеного корпоративного права.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції, на думку позивача, не надав належну оцінку обставинам справи, невірно визначився зі змістом права та інтересу, за захистом якого звернувся останній, допустивши порушення процесуального права, невірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 у справі №925/680/18 залишено без руху, на підставі частини 2 статті 260 ГПК України.

25 серпня 2021 року, через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду, на виконання вимог ухвали суду, заявником усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №925/680/18. Справу призначено до розгляду на 11.10.2021.

1 жовтня 2021 року від ЗАТ "АТП-2361", через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє заперечило проти доводів апеляційної скарги.

В судовому засіданні 11.10.2021 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення. Представник відповідача-1 заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення.

Відповідач-2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. Проте, явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання не забезпечив, про поважність причин неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу на адресу суду не надходило.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, Північний апеляційний господарський суд, в межах доводів апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що випискою про стан рахунку у цінних паперах, станом на 30.05.2018, підтверджується, що позивач у справі є власником 42,3543% статутного капіталу ПрАТ "АТП-2361" (ідентифікаційний код 03577651).

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За змістом положень статті 4, частини 1 статті 20 ГПК України та статті 167 ГК України сторонами корпоративного спору є або юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), або учасники юридичної особи, які володіють корпоративними правами, у тому числі учасник, який вибув.

Згідно зі статтею 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Станом на час укладення спірних договорів купівлі-продажу, у лютому 2017 року, діяв статут АТ "АТП-2361" в редакції 2016 року.

Згідно з пунктом 2.4 вказаного статуту, майно товариства складається із основних засобів та обігових коштів, а також цінностей, вартість яких відображена в балансі товариства.

Учасник товариства, згідно з чинним законодавством, не наділений повноваженнями щодо розпорядження майном товариства, не вважається співвласником такого майна та не ототожнюється із самим товариством, як самостійною юридичною особою.

Тобто, товариство наділено самостійною правосуб`єктністю, тому діє у відносинах з іншими особами самостійно від власного імені, в особі конкретного органу управління, створеного відповідно до закону та статуту.

При цьому, як учасник акціонерного товариства позивач не наділений повноваженнями щодо представництва товариства у відносинах з іншими особами та на дії із захисту прав самої юридичної особи.

Згідно з пунктом 8.7.-22) статуту, до виключної компетенції загальних зборів АТ "АТП-2361" відноситься прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства. Дане питання також врегульовано пунктом 10.6.3.4 статуту цього товариства.

Частинами 2, 5 статті 70 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено, що якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом значного правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, рішення про надання згоди на вчинення такого правочину приймається загальними зборами за поданням Наглядової ради. Забороняється ділити предмет правочину з метою ухилення від передбаченого цим Законом порядку прийняття рішень про вчинення значного правочину.

Позивач вказує на те, що перед укладенням спірних договорів у лютому 2017 в АТ "АТП-2361" не було скликано загальні збори акціонерів для вирішення питання про надання згоди на укладення значного правочину. Натомість, об`єкт продажу, як цілісний майновий комплекс, поділено першим відповідачем на частини і розпродано, чим порушено процедуру продажу такого майна і положення чинного законодавства.

Натомість в подальшому, 21.08.2018 АТ "АТП-2361" проведено позачергові загальні збори акціонерів і протоколом зборів оформлено рішення про схвалення всіх спірних правочинів, які оформлені товариством в 2017 році.

Згідно з приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням у справі №925/1224/18 від 17.12.2019 при повторному розгляді повністю задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "АТП-2361" про визнання недійсним з моменту прийняття, рішення позачергових загальних зборів товариства від 21.08.2018, з питання 4 порядку денного, про схвалення правочинів, які були укладені протягом 2017 року.

При розгляді даної справи встановлено, що предмет договорів купівлі-продажу подрібнено для ухилення від необхідності отримання згоди Загальних зборів на їх укладення. На таке вказують ті обставини, що об`єкти входять до складу цілісного майнового комплексу АТ "АТП-2361", правочини укладено між одними і тими ж сторонами та протягом короткого періоду часу.

Загальна вартість ціни продажу всіх частин цілісного майнового комплексу за договорами купівлі-продажу, що затверджені рішенням загальних зборів товариства від 21.08.2018, становить 3 012 053,00 грн з ПДВ.

За даними балансу АТ "АТП-2361" на 31.12.2016 вартість активів відповідача становить 10 342 900,00 грн, з яких 25% складає 2 585 725,00 грн.

Сукупна ринкова вартість (з ПДВ) всіх об`єктів, які відчужені за договорами купівлі-продажу частин цілісного майнового комплексу від 17-21 лютого 2017 року перевищує 25% вартості активів АТ "АТП-2361" і тому потребувала прийняття рішення загальних зборів про надання згоди на вчинення такого правочину. При цьому, сторони договорів не могли керуватися даними фінансового звіту відповідача за 2016 рік, який було офіційно подано Державній фіскальній службі України лише 28.02.2017.

Рішення загальних зборів від 21.08.2018 про схвалення правочинів, які були вчинені товариством у 2017 році, дає право позивачу вимагати обов`язкового викупу акціонерним товариством належних йому акцій, на підставі статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства".

У справі №925/1224/18 ОСОБА_1 доводив, що його права порушено через невжиття з боку відповідача передбачених Законом України "Про акціонерні товариства" заходів по обов`язковому викупу акцій, оскільки він голосував проти схвалення правочинів з відчуження майна.

Рішення у справі №925/1224/18 від 17.12.2019 залишено без змін постановами судів апеляційної та касаційної інстанцій.

В ході розгляду справи №925/680/18 позивач стверджував, що питання між ним та АТ "АТП-2361" про обов`язковий викуп акцій все ще не вирішено.

Однак, оскільки до часу укладення спірних правочинів у лютому 2017 з відчуження нерухомого майна загальними зборами АТ "АТП-2361" у встановленому чинним законодавством порядку не приймалися рішення про надання згоди на вчинення такого правочину, а подальше рішення позачергових зборів від 21.08.2018 про схвалення всіх спірних правочинів, які були вчинені товариством у 2017 році, визнано неправомірним за рішенням суду, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у позивача вже немає підстав надалі знаходитися із АТ "АТП-2361" у відносинах щодо примусового викупу акцій та вимагати цього викупу.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства" кожний акціонер - це власник простих акцій товариства має право вимагати здійснення обов`язкового викупу акціонерним товариством належних йому простих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про надання згоди на вчинення товариством значних правочинів.

Як було зазначено місцевим господарським судом, скасовуючи попередні рішення судів у справі №925/1224/18 Верховний Суд у постанові від 21.08.2019 оприлюднив такий висновок щодо правовідносин сторін позивача та АТ "АТП-2361":

1) системний аналіз норм пункту 2 частини 1 статті 68, частини 2 статті 72 Закону України "Про акціонерні товариства" свідчить, що подальше схвалення правочину товариством здійснюється у тому самому порядку, що встановлений для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, в тому числі щодо реалізації акціонерами права вимоги обов`язкового викупу акціонерним товариством належних їм акцій. Інше тлумачення та застосування цих норм призвело б до обходу механізму обов`язкового викупу акціонерним товариством акцій, спрямованого на захист прав акціонерів, які голосують проти щодо вчинення значного правочину відчуження активів товариства;

2) чинне законодавство прямо передбачає, що акціонер, якому відмовлено в реалізації права вимагати здійснення обов`язкового викупу товариством належних йому голосуючих акцій, вправі захищати свої безпосередні законні інтереси шляхом оскарження рішення загальних зборів;

3) наявність у акціонера права на примусовий викуп акцій товариства жодним чином не перешкоджає реалізації його права на оскарження цього рішення.

Отже, рішення загальних зборів акціонерів АТ "АТП-2361" від 21.08.2018 з питання №4 порядку денного про схвалення спірних правочинів відчуження нерухомого майна є підставою для вимоги акціонера-позивача про обов`язковий викуп акцій, у зв`язку з тим, що він голосував проти цього рішення.

За результатами вирішення спірних правовідносин сторін позивач вже отримав остаточне судове рішення у справі №925/1224/18 про визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів акціонерів АТ "АТП-2361" від 21.08.2018 з питання №4 порядку денного щодо схвалення спірних правочинів відчуження нерухомого майна, а тепер домагається визнання недійсними всіх спірних правочинів у справі №925/680/18, за результатом чого майно повинно бути повернуто на користь АТ "АТП-2361" в порядку реституції.

За таких обставин, подальше перебування сторін як акціонера і товариства у процедурі реалізації примусового викупу належних позивачу акцій є неможливим, бо відповідно до змісту статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства", значні правочини повинні фактично відбутися, і при цьому повинно мати місце голосування акціонера проти прийняття зборами рішень про надання згоди на вчинення значних правочинів.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що за таких обставин ОСОБА_1 заявленим у справі №925/680/18 позовом не може захищати свої вже неможливі до реалізації права на обов`язковий викуп у нього акцій, через скасування судом рішень загальних зборів товариства від 21.08.2018, які були єдиною підставою для його вимоги про обов`язковий викуп акцій.

Позивач вказував на те, що заявленим позовом захищаються його корпоративні права як акціонера на управління товариством та отримання дивідендів від його діяльності, збереження реальної вартості його майна, пропорційного кількості акцій, якими володіє позивач, оскільки за результатами укладення спірних правочинів і відчуження значної частини цілісного майнового комплексу товариства, частка акцій позивача істотно знецінилася.

Згідно зі статтями 92, 97 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 98 ЦК України встановлено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Відповідно до статті 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження частки (її частини) у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правочини купівлі-продажу були укладені між ЗАТ "АТП-2361" та ТОВ "ПМ-Арсенал".

Рішенням у справі №925/1224/18 встановлено, що ЗАТ "АТП-2361" при відчуженні нерухомого майна за спірними договорами вчинило значний правочин, однак порушило порядок його укладення - не було надано згоди загальними зборами товариства на вчинення такого правочину за поданням Наглядової ради перед його укладенням. Поділ об`єкта, в даному випадку, на частини і продаж їх за окремими договорами є порушенням чинного законодавства та способом ухилення від дотримання процедури продажу за згодою Загальних зборів товариства.

Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту. Під способом захисту зазвичай розуміють закріплені законом матеріально- правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених прав, оспорюваних чи невизнаних прав, відновлення майнового стану потерпілого та вплив на порушника.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом належним способом. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суди мають враховувати баланс інтересів усіх учасників і самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства, надавати оцінку добросовісності інших учасників, права яких у разі задоволення позовних вимог можуть бути порушені.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (рішення у справі "Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки", заява від 20.05.1998 №29010/95; рішення у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України", заява від 18.10.2005 №70297/01, пункти 28-30; рішення у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", заява від 21.12.2017 №42758/05, пункт 30).

У постанові від 17.02.2021 в справі №910/13643/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виклав правову позицію щодо необхідності у конкретних випадках ширшого врахування позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України" від 21.12.2017, ніж це було зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справі №916/2084/17 та, що проникнення за "корпоративну завісу" за виключних обставин є виправданим і вказано таке:

При викладенні правового висновку у справі №916/2084/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила і про практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (рішення у справі "Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки", заява від 20.05.1998 №29010/95; рішення у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України", заява від 18.10.2005 №70297/01, пункти 28-30; рішення у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", заява від 21.12.2017 №42758/05, пункт 30). Вказала, що при цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, Європейський суд з прав людини розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участь у справі в особі своїх органів (рішення у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", заява від 21.12.2017 №42758/05, пункт 1 резолютивної частини). Велика Палата Верховного Суду, взявши до уваги вказану практику Європейського суду з прав людини, за встановлених обставин, з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини у справі №916/2084/17, а також з дотриманням балансу інтересів усіх учасників і самого товариства, уникаючи зайвого втручання в питання діяльності товариства, дійшла висновку, що учасник ТОВ не є належним заявником, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи. Необхідно зазначити, що корпоративна завіса є бар`єром, який відокремлює юридичну особу від її учасників та зумовлює неможливість останніх звернутись до суду за захистом прав юридичної особи замість неї (принцип неможливості ототожнення юридичної особи та її членів). У пункті 26 рішення від 21.12.2017 у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що за загальним правилом акціонер компанії не може стверджувати, що він є жертвою стверджуваного порушення прав компанії за Конвенцією (рішення у справі "Агротексім та інші проти Греції" від 24.10.1995, пункти 59-72). Проникнення за "корпоративну завісу" або нехтування правосуб`єктністю компанії може буде виправданим лише за виключних обставин, зокрема, якщо точно встановлено, що компанія не може звернутися до конвенційних установ через органи, утворені згідно з її статутом, або у випадку ліквідації, через її ліквідаторів. Отже, Європейський суд з прав людини у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України" дійшов висновку, що акціонер (навіть мажоритарний) не може звертатися до суду в інтересах компанії за звичайних обставин, тобто коли юридична особа діє і має відповідні органи управління. А з пункту 1 резолютивної частини цього рішення вбачається, що навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, то Європейський суд з прав людини розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участь у справі в особі своїх органів.

При розгляді справи №925/680/21 суду не було надано доказів, що ЗАТ "АТП-2361" вже ліквідовано. Отже, його органи управління здійснюють свої повноваження у порядку, передбаченому законодавством України та статутом товариства, а тому у випадку порушення прав, товариство може звернутись за їх захистом через свої уповноважені органи.

Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку, при укладенні спірних договорів відчуження частин цілісного майнового комплексу, порушене право виникає лише у ЗАТ "АТП-2361", як в учасника спірних правочинів. Тому, в даному випадку, не може йти мова про порушення будь-яких прав акціонера товариства.

Відповідно до статті 167 ГК України правомочність учасника (акціонера, члена) на участь в управлінні господарською організацією, зокрема, шляхом участі в загальних зборах, є однією зі складових корпоративних прав.

Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки саме щодо юридичної особи (стаття 239 ЦК України).

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Визначені статутом ЗАТ "АТП-2361" повноваження Загальних зборів щодо прийняття рішення про вчинення значного правочину, як органу управління товариством, що діє від імені самого товариства, не є тотожними корпоративним правам його учасників. Учасники товариства діяти безпосередньо від імені товариства та в його інтересах не мають права.

Якщо учасником укладеного договору є саме товариство, то саме воно набуває права та обов`язки за правочином. При цьому правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників товариства жодним чином не змінюється.

Отже, укладення ЗАТ "АТП-2361" спірних правочинів з ТОВ "ПМ Арсенал" без попередньої згоди Загальних зборів і з порушенням заборони поділу об`єкта продажу на частини свідчить про порушення лише прав АТП-2361, а не корпоративних прав його учасників.

Відповідно до статті 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

У постановах від 08.10.2019 у справі №916/2084/17, від 15.10.2019 у справі №905/2559/17 та від 03.12.2019 у справі №904/10956/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що договори, укладені посадовою особою товариства без передбаченої статутом згоди загальних зборів, не порушують прав та інтересів учасників такого товариства оскільки: згода загальних зборів товариства на укладення договору є згодою органу управління товариства, який діє від імені товариства. Повноваження органу управління товариства (на надання зазначеної згоди), який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які діяти від імені товариства права не мають; за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється; підписання генеральним директором оспорюваних договорів, без передбаченої статутом згоди загальних зборів цього товариства, може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки генеральний директор діяв саме від імені товариства, а не його учасників.

Зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду має загальний характер та не залежить від розміру частки учасника у статутному капіталі товариства, отримання ним прибутку від діяльності товариства або реалізації корпоративного права на управління діяльністю товариства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обрав спосіб захисту власного порушеного корпоративного права шляхом визнання недійсними спірних правочинів по відчуженню значної частини цілісного майнового комплексу майна ЗАТ "АТП-2361" і, зокрема, вважає, що відчуженням значної частини майна товариства йому завдано збитків знеціненням вартості його частки у статутному капіталі товариства.

Статями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Порушення права має бути реальним, стосуватися і зачіпати індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Тому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Позивач довів порушення вимог чинного законодавства і статуту ЗАТ "АТП-2361" укладенням відповідачами у справі спірних правочинів і це підтверджено остаточним судовим рішенням у справі №925/1224/18 та не спростовано відповідачами.

Проте задоволення заявленого позову про визнання договорів недійсними можливе лише за одночасної доведеності позивачем наявності у нього порушеного права, яке виникло у нього за наслідками укладення спірних правочинів.

У постанові від 08.10.2019 по справі №916/2084/17 Велика Палата Верховного Суду оприлюднила висновок про те, що підписання виконавчим органом товариства договору з іншою особою, без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства, може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника.

У постанові від 07.04.2020 у справі №904/3657/18 Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок про те, що позивач, як учасник ТОВ, який вважає свої корпоративні права порушеними внаслідок вчинення товариством правочинів щодо передачі у власність іншим особам належного товариству нерухомого майна, не позбавлений права (разом з іншими учасниками) у будь-який час ініціювати питання щодо скликання позачергових зборів учасників товариства з метою належного реагування на факт укладення таких правочинів та розгляду питання щодо порушення або непорушення прав та законних інтересів товариства (його учасників). Якщо збори учасників товариства дійдуть висновку про порушення вчиненими правочинами прав та законних інтересів товариства, останнє вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Належним способом захисту права учасника юридичної особи може бути також подання ним позову в інтересах юридичної особи до її посадової особи про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи на підставі пункту 12 частини 1 статті 20, статті 54 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №904/10956/16

Згідно з частинами 1 та 6 статті 47 Закону України "Про акціонерні товариства" позачергові загальні збори акціонерного товариства скликаються наглядовою радою: на вимогу акціонерів (акціонера), які на день подання вимоги сукупно є власниками 10 і більше відсотків голосуючих акцій товариства. У разі неприйняття наглядовою радою рішення про скликання позачергових загальних зборів на вимогу акціонерів (акціонера), які на день подання вимоги сукупно є власниками 10 і більше відсотків простих акцій товариства, протягом 10 днів з моменту отримання такої вимоги або прийняття рішення про відмову у такому скликанні позачергові загальні збори такого товариства можуть бути проведені акціонерами (акціонером), які подавали таку вимогу відповідно до Закону, протягом 90 днів з дати надсилання такими акціонерами (акціонером) товариству вимоги про їх скликання.

Відповідно до частини 3 статті 42 Закону України "Про акціонерні товариства" рішенням загальних зборів акціонерів вирішуються питання про звернення з позовом до посадових осіб органів товариства стосовно відшкодування збитків, завданих товариству

З матеріалів справи вбачається, що частка позивача не дозволить за його індивідуальним волевиявленням прийняти такі рішення на Загальних зборах, які будуть повністю відповідати його майновим інтересам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №904/10956/16 зазначено, що якщо учасник товариства не може звернутися з позовом до посадової особи від імені товариства, бо розмір його частки є недостатнім для цього, то такий учасник вправі вийти з товариства і вимагати виплати йому вартості частки, а також подати позов до самого товариства та/або його учасників, якщо він вважає, що рішенням загальних зборів учасників товариства щодо відчуження майна йому було завдано збитки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.12.2019 у справі №904/10956/16 зазначила, що вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суди мають враховувати баланс інтересів усіх учасників і самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства, надавати оцінку добросовісності інших учасників, права яких в разі задоволення позовних вимог можуть бути порушені.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №916/2084/17 та від 22.10.2019 у справі №923/876/16 зазначено, що розглядаючи справи у спорах, що виникли між господарським товариством та одним із його учасників, суди мають враховувати, що інтереси товариства можуть не збігатися з інтересами окремих його учасників, а інтереси учасників товариства також не завжди збігаються.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що укладення спірних договорів є не прямим порушенням прав позивача на участь у товаристві та управлінні ним, а наслідком господарської діяльності товариства та результатом розпорядження юридичною особою власним майном, натомість визнання в судовому порядку недійсним рішення загальних зборів товариства, на підставі якого уповноваженою особою укладено спірні договори, не може бути підставою для визнання їх недійсними, оскільки не порушує права та законні інтереси позивача.

Відсутність порушення спірним договором прав та інтересів позивача є самостійною підставою для відмови у позові, а тому немає необхідності в такому випадку надавати оцінку законності спірному договору.

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.17 постанови від 07.07.2020 у справі №910/10647/18, у пункті 8.9 постанови від 08.10.2019 у справі №916/2084/17).

Північний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивач не довів наявності у нього порушеного корпоративного права.

Інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 у справі №925/680/18 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 у справі №925/680/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 у справі №925/680/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №925/680/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.10.2021.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Л.В. Кропивна

С.А. Пашкіна