ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2431/21

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Шолом-Алейхема, 38-А) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 14) в особі Центрального міжрегіонального управління Укртансбезпеки (18001, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 223)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Дія 2015 (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Гайок, 4А)

про стягнення 7696,97 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Центрального міжрегіонального управління Укртансбезпеки (далі - позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Дія 2015 (далі ТОВ Дія 2015, відповідач) про стягнення 7696,97 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Обґрунтовуючи позов, прокурор зазначає, що посадовими особами Центрального міжрегіонального управління Укртансбезпеки, на підставі Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 р., на автодорозі «Київ - Одеса» 210 км+450 м було здійснено перевірку транспортного засобу MAN модель TGА 18.480, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки PACTON Т3007, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ Дія 2015. За результатами контролю 06.11.2020 р. було складено акт № 044477 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, яким зафіксовано порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху, а саме перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень навантаження на строєну вісь 26000 кг, що перевищує допустиме навантаження 24000 кг.

До вказаного акту був проведений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 06.11.2020 р., згідно з яким за перевищення вагових обмежень було нараховано до сплати 229,29 євро, яку відповідачем здійснено не було. З урахуванням викладеного, прокурор звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача плату за проїзд автомобільними дорогами великоваговим транспортним засобом, а саме 7696,97 грн. (за офіційним курсом НБУ на 06.11.2020 р.) за перевищення нормативно-вагових параметрів згідно акту № 044777 від 06.11.2020 р., а також судовий збір.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Заступником керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Центрального міжрегіонального управління Укртансбезпеки позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Дія 2015 про стягнення 7696,97 грн. підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.08.2021 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 911/2431/21 постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відзиву на позов або будь-яких інших заперечень чи пояснень по суті спору відповідачем, який був належно повідомлений про судовий розгляд даної справи в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, до справи подано не було.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

06.11.2020 р. посадовими особами Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, як самостійного структурного підрозділу Державної служби України з безпеки на транспорті, на 210 км + 450 м а/д Київ - Одеса М-05 було здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN модель TGА 18.480, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки PACTON Т3007, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів вказані транспортні засоби належать на праві власності ТОВ «Дія 2015».

Під час перевірки був присутній водій ОСОБА_1 .

У ході проведеної перевірки було виявлено факт перевищення нормативних вагових обмежень великовагових транспортних засобів, чим порушено вимоги п. 22.5 постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., і рух транспортного засобу з перевищенням вагових обмежень автомобільними дорогами без дозволу, виданого уповноваженим підрозділом Національної поліції, чим порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 р.

06.11.2020 р. посадовими особами Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено акт № 255205 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а також акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 044777 та довідку № 027660 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в яких зафіксовано наступні вагові параметри зазначеного вище автомобіля: нормативно допустима повна маса становить 44 т; фактична повна маса 42,50 т; осьові навантаження, тонн: нормативно допустиме 11т/11т/24т фактичне 6,2т/10,30т/26,00т (на 2 т перевищено навантаження на вісь).

Як вбачається з матеріалів справи, про факт порушення перевізником законодавства про автомобільний транспорт та складання відповідних актів посадовими особами було ознайомлено водія ОСОБА_1 , яким було підписано акти та довідку, копію яких останній отримав. Пояснень до вищевказаних актів зі сторони водія надано не було, і матеріали справи таких пояснень не містять.

Зважаючи на викладене, уповноваженими посадовими особами було проведено розрахунок у відповідності до затвердженої формули (з урахуванням норм пункту 31-1, затвердженої постановою КМУ № 879 від 27.06.2007 р.), а саме: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В х К, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів; К - коефіцієнт збільшення плати за проїзд (у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі). За вказаним розрахунком розмір плати за проїзд склав П = 229,20 евро (копію розрахунку № 1619 від 06.11.2020 р. долучено до матеріалів справи).

Оскільки курс гривні до євро відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ станом на 06.11.2021 р., складав 33,5819 грн., то загальний розмір плати за проїзд, нарахованої ТОВ «Дія 2015», було визначено в сумі 7696,97 грн.

У подальшому, Центральним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки копію розрахунку № 1619 від 06.11.2020 р., копію акту № 044777 від 06.11.2020 р. та копію довідки № 027660 від 06.11.2020 р. було направлено листом № 88464/39-1/24-20 від 11.11.2020 р. на адресу ТОВ «Дія 2015», в якому повідомлено, що останньому нараховано плату за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 229,20 євро, яка підлягає сплаті товариством.

Як слідує з позову, вказаний лист залишився без відповіді, сплату здійснено не було.

Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Також статтею 48 цього Закону встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Поряд з цим, статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека).

Відповідно до п. 1 даного Положення Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Згідно з пп. 1 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Пунктом 8 Положення передбачено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пп.пп. 15, 27 п. 5 Положення, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. № 879 (далі Порядок).

Пунктом 3 Порядку встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з ч. 3 п. 2 вищезазначеного Порядку, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306. При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно з п 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до п. 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 р. № 1007/1207, посадові особи Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю, у тому числі, здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 р. № 422; видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30, 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю № 879.

Згідно з п. 30 Порядку № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг)хВ, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 м.

Пунктом 31 Порядку № 879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Відповідно до п. 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Окрім цього, п. 26 Порядку № 879 встановлено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що при проведенні габаритно-вагового контролю, складанні відповідної довідки, акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, здійсненні розрахунку плати за проїзд, посадові особи Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки діяли на підставі та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а також з дотриманням вимог чинного законодавства.

Проте, незважаючи на вказане, Державною службою України з безпеки на транспорті, за наявності відповідних підстав, заходів щодо звернення з позовною заявою до суду про стягнення з відповідача коштів у примусовому порядку для захисту інтересів держави з метою їх надходження до Державного бюджету України не вжито, що підтверджується листами Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки № 49557/26/24-21 від 25.06.2021 р. на адресу Київської обласної прокуратури та № 4057/26/23-21 від 02.08.2021 р. на адресу Білоцерківської окружної прокуратури, з якими Укртрансбезпека звернулася до прокуратури для ініціювання стягнення даних коштів у примусовому порядку з огляду на те, що Укртрансбезпека та її територіальні підрозділи не наділені правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Враховуючи норми Закону України «Про автомобільний транспорт» та інші підзаконні нормативно-правові акти про автомобільний транспорт, Укртрансбезпека та її територіальні органи мають підстави на стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, що випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Верховний Суд у своїй постанові у справі № 820/1203/17 від 06.06.2018 р. вказав, що Укртрансбезпека виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, нормами чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у справі № 820/1203/17 від 06.06.2018 р. звернула увагу на те, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежується лише нарахуванням такої плати.

Поряд з цим, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення положень частин 3-5 статті 53 ГПК України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас, тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 587/430/16-ц).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що прокурором при зверненні до суду з даним позовом було доведено нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Слід зазначити, що згідно з п. 6 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України, одним з джерел формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відтак, визначена у встановленому порядку плата за проїзд, не оскаржена та не сплачена перевізником у встановлені чинним законодавством строки, набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач належними та допустимими доказами заявлених до нього вимог не спростував. Разом з тим, будь-яких доказів, які підтверджують здійснення ним сплати коштів в розмірі, еквівалентному 229,20 євро за офіційним курсом НБУ на день перевірки (7696,97 грн.), як плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, суду не надав.

Поряд з цим, з матеріалів справи слідує, що дії посадових осіб Центральним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки відповідачем не оскаржувалися, і про незгоду водія з даними зважування у складених за наслідками вагового контролю акті та довідці не зазначено.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Окрім того, суд вважає за необхідне відзначити, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Аналіз ст. 19 Конституції України, приписів процесуального законодавства та суб`єктного складу сторін свідчить про те, що справи за позовами до юридичних осіб про стягнення плати за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки вони не стосуються захисту прав, свобод і інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язані з вирішенням питання щодо стягнення коштів. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів (постанови від 06.06.2018 р. у справі № 820/1203/17, від 12.02.2020 р. у справі № 926/16/19).

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Приписами статті 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Виходячи з наведеного, суд вважає обґрунтованою, доведеною та не спростованою відповідачем вимогу прокурора про стягнення з відповідача 7696,97 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Заступника керівника Біоцерківської місцевої прокуратури у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Центрального міжрегіонального управління Укртансбезпеки задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Дія 2015 (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Гайок, 4А, код 19415672) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 14, код 39816845) в особі Центрального міжрегіонального управління Укртансбезпеки (18001, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 223, код відсутній) до Державного бюджету України (одержувач: ГУК у Черк. Обл./тг м. Черкаси/22160100, , банк: Казначейство України (ЕАП) № UА 0013759) плату за проїзд дорогами великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів у розмірі 7696 (сім тисяч шістсот дев`яносто шість) грн. 97 коп., що еквівалентно сумі 229,20 євро.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Дія 2015 (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Гайок, 4А, код 19415672) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2, код 02909996) судовий збір в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28.10.2021 р.

Суддя В.М. Бабкіна