ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2021 р. Справа №926/1735/21

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.

суддів БОЙКО С.

ЗВАРИЧ О.

Без виклику сторін.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акцірнерна компанія Нафтогаз України №39/15-4139-21 від 08.06.2021 (вх. ЗАГС №01-05/2214/21 від 30.06.2021)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 28.05.2021 (повне рішення - 01.06.2021, суддя М.О. Гурин)

у справі № 926/1735/21

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ,м. Київ

до відповідача Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго", м.Чернівці

про стягнення заборгованості у сумі 98 155, 56 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Чернівецької області звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом до Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго" про стягнення заборгованості у сумі 98 155, 56 грн, з яких: пеня 79 055, 51 грн, 3% річних 6 641, 96 грн, інфляційні втрати 6 695,63 грн та збитки 5 762, 46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, які виникли на підставі договору постачання природного газу № 5340/18-ТЕ-38 від 08.10.2018 в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару. У зв`язку із цим нараховано пеню, інфляційні втрати, 3 % річних та збитки.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 28.05.2021 у справі №926/1735/21 позов задоволено частково; стягнуто з МКП Чернівцітеплокомуненерго на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 47 433,31 грн пені; 6 641,96 грн 3% річних; 6 695,63 грн інфляційних втрат, 5 762,46 грн збитків та 2 270,00 грн судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення 31622, 20 грн пені - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки відповідачем допущено порушення грошових зобов`язань в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу, вимоги позивача про стягнення обґрунтованих сум пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідають нормам статей 546-551, 611, 625 ЦК України.

Рішення суду в частині зменшення пені на 40% обґрунтоване тим, що відповідач є комунальним підприємством, що створено для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні та змушене надавати послуги за вартістю, нижчою від її собівартості; не може впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, збитковість підприємства підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з МКП Чернівцітеплокомуненерго пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем свого зобов`язання.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

АТ "НАК "Нафтогаз України" подано апеляційну скаргу в частині відмови у стягненні пені, в якій просить в цій частині скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В своїй апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що суд не врахував, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором постачання природного газу, та не взяв до уваги інтереси позивача. Важке фінансове становище та відсутність вини у діях відповідача не є винятковими обставинами та підставою для зменшення пені.

Відзиву на апеляційну скаргу, а також інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, сторонами заявлено не було.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №926/1735/21; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи.

Як підтверджується матеріалами справи, 08.10.2018 року між ПАТ НАК Нафтогаз України та МКП Чернівцітеплокомуненерго укладено договір № 5340/18-КП-38 постачання природного газу.

28.11.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №4 до зазначеного договору.

Згідно з п. 1.1. та 1.2. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

У пункті 2.1. договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 до договору з урахуванням угод від 20.03.2019 № 5 та від 22.04.2019 №7) сторони погодили, що постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем (об`єм) природного газу в кількості 823,329 тис. куб. метрів.

Згідно із положеннями абз. 2 п. 3.1. договору, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу, на виконання умов укладеного договору, позивач передав у власність відповідача для використання останнім виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями протягом жовтня 2018 року - квітня 2019 року природний газ на загальну суму 5 686 029,44 грн, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу - від 31.10.2018 у обсязі 11,527 тис.куб.м.; від 30.11.2018 у обсязі 125,310 тис.куб.м.; від 31.12.2018 у обсязі 182,777 тис.куб.м.; від 31.01.2019 у обсязі 197,062 тис.куб.м.; від 28.02.2019 у обсязі 135,806 тис.куб.м.; від 31.03.2019 у обсязі 96,965 тис.куб.м.; від 30.04.2019 у обсязі 7,629 тис.куб.м.

Зазначені акти підписані та скріплені печатками сторін без заперечень та зауважень щодо дати їх укладення.

Відповідно до п. 6.1. договору ( з 01.12.2018 пункт 5.1 договору в редакції додаткової угоди), оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1 ( з 01.12.2018 пункти 5.1 та 5.6 договору в редакції додаткової угоди) цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу п. 8.2 (з 01.12.2018 пункт 7.2).

Згідно з п. 12.1 договору (з 01.12.2018 пункт 11.1 договору в редакції додаткової угоди), договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У п. 11.3 ( з 01.12.2018 пункт 10.3 договору в редакції додаткової угоди) договору сторони погодили порядок внесення змін до цього договору: - усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у п. 10.4. та 10.5. договору; - сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором, крім випадків, зазначених у пунктах 10.4 та 10.5 цього договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.02.2019 позивачем надіслано відповідачу повідомлення № 26-1689/1.17-19 такого змісту: «НАК «Нафтогаз України» інформує МКП «Чернівцітеплокомуненерго» про таке. Відповідно до п. 11.2 діючих договорів постачальник природного газу, а саме: №5341/18-ТЕ-38 ВІД 08/.10.2018, № 5342/18-БО-38від 08.10.2018, № 5340/18-КП-38 від 08.10.2018 (далі - договори) постачальник повідомляє споживача, що з 01.03.2019 застосовуються наступні пункти відповідних договорів: пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз. 2) підп. 3.9.2 п 3.9, 3.13, 5.7, абзац п`ятий підп. 5) п. 6.2, підп.8) п. 6.2, підп.4) п. 6.3, абзац третій підп. 2) п. 6.4 договору(ів). Відповідно, пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп. 3.9.2 п. 3.9, абзац четвертий підп.5) п. 6.2, абз.2 підп.2) п. 6.4 договорів з 01.03.2019 сторонами не застосовуються. Цей лист вважається невід`ємною частиною зазначених договорів».

Відповідно до п. 3.13 договору (застосовується з 01.03.2019), якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше, ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином: - якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період; - якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В=(Vф - Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замолений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору; Ц - ціна природного газу за договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 договору передбачено, що відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 Договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 договору; постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до пункту 6.2 договору, споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 договору.

Згідно п. 6.3 договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 договору, у разі якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більше, ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

20.05.2019 позивачем на адресу відповідача було відправлено акт-претензію за вих.№ 26-1346-19 від 16.05.2019, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 5087,00 грн за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 природного газу за договором, згідно детального розрахунку, наданого у додатку до цього позову.

14.06.2019 позивачем на адресу відповідача було відправлено акт-претензію за вих.№ 26-1780-19 від 11.06.2019, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 675,46 грн за різницю між замовленим в квітні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019 природного газу за договором, згідно детального розрахунку, що міститься в матеріалах справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із поданого позивачем розрахунку, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк.

Зазначене стало підставою для звернення позивачем до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 98 155, 56 грн.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині задоволення клопотання відповідача про зменшення пені та відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 31 622, 20 грн пені, суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанції норм процесуального та правильне застосування норм матеріального права лише у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Апеляційний господарський суд звертає увагу на правову позицію, викладену у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, згідно якої наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

При цьому, необхідно враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Із системного аналізу наведених норм права вбачається, що зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач з порушенням строків виконання своїх договірних зобов`язання повністю оплатив вартість природного газу, отриманого у спірному періоді.

Апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції повністю здійснив оцінку долучених позивачем доказів та взяв до уваги усі істотні обставини, а саме: відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставин того, що відповідач не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями; при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію; відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності позивача в результаті дій відповідача; стягнення пені та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань не є основним доходом НАК "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність; пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта щодо відсутності підстав для зменшення пені, оскільки відповідач є комунальним підприємством, що створено для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні та змушене надавати послуги за вартістю, нижчою від її собівартості, а також за одними з найвищих тарифів по Україні; не може впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, збитковість підприємства підтверджується наявними в матеріалах справи доказами - балансами, звітами про фінансові результати діяльності підприємства.

Місцевий господарський суду при зменшенні розміру пені врахував інтереси обох сторін, в тому числі, однак не лише, майновий (фінансовий) стан, а й інші обставини, які пов`язані з невиконанням відповідачем свого обов`язку, зокрема, і наслідки, що настали внаслідок невиконання чи неналежного виконання відповідачем зобов`язань, а також поведінку боржника.

Зменшення належної до стягнення суми пені на 40%, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

З огляду встановлені судом фактичні обставини справи щодо ступеню виконання зобов`язання відповідачем, майнового стану сторін, та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 40%.

Беручи до уваги викладене, апелянт не спростував висновків суду першої інстанцій та не довів неправильного застосування норм матеріального і порушення процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Чернівецької області від 25.05.2021 у справі №926/1735/21 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Постанову складено та підписано 22.10.2021.

Головуючий-суддя О. МАТУЩАК

Судді: С. БОЙКО

О. ЗВАРИЧ