ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року Справа № 925/1303/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю АГРО БАР ОІЛ,

с. Ялтушків, Барського району, Вінницької області

до товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче

підприємство ІМПУЛЬС ПЛЮС, м. Тальне, Черкаської області

про стягнення 75 759 грн. 68 коп.,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю АГРО БАР ОІЛ до товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство ІМПУЛЬС ПЛЮС про стягнення 75 759 грн. 68 коп. заборгованості, а саме: 64 503 грн. 28 коп. основного боргу, 4 087 грн. 54 коп. пені, 5 547 грн. 26 коп. інфляційних втрат та 1 621 грн. 60 коп. 3% річних, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору виконання робіт №29/10 від 29 жовтня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У визначені законом строки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 30 вересня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 29 жовтня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство ІМПУЛЬС ПЛЮС (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю АГРО БАР ОІЛ (виконавець) було укладено договір виконання робіт №29/10.

Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. договору замовник зобов`язався доручити, а виконавець - на власний ризик зі свого матеріалу власними засобами виконати відповідно до умов договору роботу по сушінню насіння соняшнику, а замовник зобов`язався прийняти цю роботу та оплатити її.

Згідно ч. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до п.1.3 договору конкретний перелік робіт, строки та вартість робіт погоджуються сторонами в акті наданих послуг.

В цьому ж акті наданих послуг сторони погоджують плату за виконання робіт, при цьому ціна встановлюється з розрахунку 70 грн. за тонно-процент (п. 2.1 договору).

За фактом виконання робіт виконавець надає замовнику акт приймання-передачі виконаних робіт з прикладенням до нього наступних документів: - рахунок. Моментом виконання роботи є дата підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (п. п. 3.1., 3.2. договору).

Протягом 5 днів після отримання документів, зазначених в п. 3.1. цього договору, замовник направляє виконавцю підписаний варіант акту приймання-передачі виконаних робіт. У випадку недотримання вказаного строку акт приймання-передачі виконаних робіт вважається прийнятим замовником (п. 3.3. договору).

На підтвердження наданих позивачем та спожитих відповідачем послуг з сушіння соняшнику за договором №29/10 від 29 жовтня 2020 року сторонами підписані наступні акти надання послуг:

- № 53 від 30 жовтня 2020 року щодо сушіння 135,85 т. соняшнику на суму

7 925,49 грн. без ПДВ, а всього разом з ПДВ (1 585,10 грн.) на суму 9 510,59

грн.;

- № 54 від 31 жовтня 2020 року щодо сушіння 167,37 т. соняшнику на суму

9 764,37 грн. без ПДВ, а всього разом з ПДВ (1 952,87 грн.) на суму 11 717,24

грн.;

- № 55 від 02 листопада 2020 року щодо сушіння 150,15 т. соняшнику на суму 8 759,75 грн. без ПДВ, а всього разом з ПДВ (1 751,95 грн.) на суму 10 511,70 грн.;

- № 56 від 03 листопада 2020 року щодо сушіння 72,67 т. соняшнику на суму 4 239,57 грн. без ПДВ, а всього разом з ПДВ (847,91 грн.) на суму 5 087,48 грн.;

- № 57 від 04 листопада 2020 року щодо сушіння 128,43 т. соняшнику на суму 7 492.61 грн. без ПДВ, а всього разом з ПДВ (1 498,52 грн.) на суму 8 991,13 грн.;

- №58 від 05 листопада 2020 року щодо сушіння 174,5 т. соняшнику на суму 10 180,33 грн. без ПДВ, а всього разом з ПДВ (2 036,07 грн.) на суму 12 216,40 грн.;

- № 59 від 06 листопада 2020 року щодо сушіння 92,4 т. соняшнику на суму

5 390,62 грн. без ПДВ, а всього разом з ПДВ (1 078,12 грн.) на суму 6 468,74 грн.

Таким чином, позивачем прийнято, а відповідачем належним чином виконано відповідні роботи, передбачені договором №29/10, на загальну суму 64 503,28 грн.

У зв`язку з чим, позивачем виставлено відповідний рахунок на оплату №18 від 10 листопада 2020 року, який 10 листопада 2020 року направлено за допомогою електронної пошти на адресу відповідача, про що свідчить копія відповідного скріншоту.

Відповідач даного факту не заперечив.

Також позивачем за допомогою рекомендованої кореспонденції №105 відповідачу направлено 05 липня 2021 року акт звірки взаємних розрахунків за період: 01 січня 2020 року по 02 липня 2021 року між сторонами за договором № 29/10 від 29 жовтня 2020 року, який отримано відповідачем 09 липня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оскільки відповідач свого обов`язку щодо своєчасної оплати наданих позивачем послуг не виконав, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частина 1 ст. 174 Господарського кодексу України передбачає можливість виникнення господарських зобов`язань з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання.

Згідно п. 2.3. договору замовник здійснює розрахунки за виконані роботи шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок виконавця протягом 3-х днів з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт або взаємозаліком.

Як вказувалося вище, акти виконаних робіт було підписано сторонами 30, 31 жовтня, 02-06 листопада 2020 року.

Таким чином, строк оплати наданих послуг настав 02, 03 листопада, 05-09 листопада 2020 року відповідно.

Згідно статті 610 Господарського процесуального кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного та повного здійснення, на підставі умов договору виконання робіт, розрахунку з позивачем за надані послуги.

Таким чином борг в розмірі 64 503 грн. 28 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено вимогу про стягнення з відповідача 5 547 грн. 26 коп. інфляційних втрат нарахованих за період листопад 2020 року серпень 2021 року та 1 621 грн. 60 коп. 3% річних нарахованих за з 14 листопада 2020 року по 15 вересня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 6.1.2. договору за порушення строків оплати робіт замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікові ставки Національного банку України.

Так, з урахуванням вищенаведених умов договору позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 4 087 грн. 54 коп. пені нарахованої за період з 14 листопада 2020 року по 14 травня 2021 року.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних, річних та пені за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3. судом встановлено, що розмір 3% річних нараховано вірно, а тому з відповідача підлягає стягненню 1 621 грн. 60 коп. 3% річних.

Водночас розмір пені та інфляційних, який підлягає стягненню з відповідача складає 4 083 грн. 57 коп. та 5 546 грн. 28 коп., а в решті вимог про стягнення пені та інфляційних слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Позивачем заявлено також вимогу про стягнення з відповідача 12 000 грн. 00 коп. понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат враховується наступне:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 4.1. договору про надання правової допомоги адвокатом від 04 серпня 2021 року укладеного між позивачем та адвокатом Голівським Вадимом Валерійовичем визначено, що за надання правової допомоги клієнт (або особа, якій доручено клієнтом здійснити оплату правових послуг адвоката) зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі 12 000 грн. 00 коп., що є фіксованим гонораром і сплачується клієнтом протягом 3-х днів з моменту підписання договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено адвокату Голівському В.В. 12 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією акту приймання-передачі наданих юридичних послуг по договору про надання правової допомоги адвокатом від 04 серпня 2021 року.

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Від відповідача не надходило до суду клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами в порядку ч.4 ст.129 ГПК України.

Таким чином з урахуванням розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню 11 998 грн. 80 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство ІМПУЛЬС ПЛЮС, вул. Сворцова, 40, м. Тальне, Черкаської області, ідентифікаційний код 34150627 на користь товариства з обмеженою відповідальністю АГРО БАР ОІЛ, вул. Залізнична, 4, с. Ялтушків, Барського району, Вінницької області, ідентифікаційний код 42853976 64 503 грн. 28 коп. боргу, 1 621 грн. 60 коп. 3% річних, 4 083 грн. 57 коп. пені, 5 546 грн. 28 коп. інфляційних втрат, 2 269 грн. 77 коп. судового збору та 11 998 грн. 80 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В решті вимог в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 29 жовтня 2021 року.

Суддя А.В.Васянович