УХВАЛА

м. Київ

22.10.2021Справа № 910/17046/21

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська локомотивобудівна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-аналітичне агентство Техноексперт"

про стягнення 6 984 381, 43 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська локомотивобудівна компанія" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-аналітичне агентство Техноексперт" (далі - відповідач) заборгованості у загальному розмірі 6 984 381,43 грн., яка виникла унаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеними між сторонами договором найму транспортного засобу з екіпажем від 15.07.2021 року № 15/07 та договором поставки від 28.07.2021 року № 28/07.

Частиною 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави, за яких суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи, перелік яких має вичерпний характер та не підлягає розширеному тлумаченню.

Так, пунктом 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Згідно з частиною 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, у зазначеній нормі процесуального права визначено право позивача об`єднати в одній позовній заяві декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Отже, порушенням правила об`єднання вимог є об`єднання неоднорідних вимог, тобто таких, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який є одночасно способом захисту порушеного права.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Отже, дозволяється об`єднувати вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи. Отже, можна об`єднати вимоги, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами. Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві не лише вимоги до одного відповідача, а й вимоги до кількох відповідачів за умови, що ці вимоги пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Саме встановлення господарським судом наведених вище обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

У даному випадку позивачем заявлено вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-аналітичне агентство Техноексперт" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 6 984 381,43 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеними між сторонами договором найму транспортного засобу з екіпажем від 15.07.2021 року № 15/07 та договором поставки від 28.07.2021 року № 28/07.

Таким чином, позивачем в одній позовній заяві об`єднано вимоги, що пов`язані з невиконанням відповідачем двох різних договорів, у зв`язку з чим для встановлення обставин справи при розгляді такої позовної заяви судом має бути досліджено два окремі договори, їх істотні умови, обставини укладення та виконання сторонами, що у свою чергу підтверджується різними доказами.

Отже, підставами виникнення спірних правовідносин сторін у даному випадку є два окремі договори, за якими у їх сторін виникають різні за обсягом та змістом зобов`язання, що у свою чергу породжують різні взаємні права та обов`язки.

Суд зазначає, що спільний розгляд заявлених вимог перешкоджатиме встановленню усіх обставин справи, з`ясуванню спірних правовідносин сторін, оскільки позов подано на підставі двох різних договорів, кожен з яких має окреме коло фактичних обставин спору та доказів, які необхідно буде дослідити окремо, здійснити аналіз кожного окремого договору та надати їм правову оцінку.

У даному випадку, під час розгляду справи підлягають встановленню судом обставини щодо невиконання відповідачем кожного договору окремо, у зв`язку з чим має бути надана правова оцінка договорам з точки зору правової природи укладених договорів, і у свою чергу при вирішенні вимог, що виникли з договорів, суд має надати оцінку договірним відносинам сторін по двом різним договором, встановити наявність обставин, на які посилався позивач, як на підтвердження заявлених позовних вимог кожним договором окремо.

При цьому, сам факт того, що позивач та відповідач є сторонами обох договорів жодним чином не свідчить про наявність підстав для спільного розгляду вимог, що не пов`язані їх підставами виникнення.

Судом враховано, що в обґрунтування об`єднання позовних вимог в поданому позові Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська локомотивобудівна компанія», зокрема вказує на те, що паливо, яке є предметом договору № 28/07 від 28.07.2021 було залите в локомотиви, що є предметом договору № 15/07 від 15.07.2021.

У той же час з доданих позивачем документів вбачається, що за умовами Договору поставки № 28/07 від 28.07.2021 позивач є постачальником дизельного паливо-мастильних матеріалів, тоді як відповідач є покупцем. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що саме поставлені позивачем паливно-мастильні матеріали були використані відповідачем для технічного обслуговування локомотивів, орендованих у позивача, як і не надано доказів покладення на позивача обов`язку зі здійснення контролю за використанням відповідачем у своїй господарській діяльності паливно-мастильних матеріалів, поставлених позивачем.

Окрім того, згідно з п. 5.2 Договору 15/07 від 15.07.2021 у плату за найм локомотиву, окрім вартості технічного обслуговування та ремонту локомотивів, підготовленого піску та води, заробітної плати локомотивних бригад, також включається вартість паливно-мастильних матеріалів, що ставить під сумнів використання відповідачем додатково паливно-масильних матеріалів, поставлених позивачем за Договором поставки № 28/07 від 28.07.2021.

У той же час, судом не приймаються доводи позивача стосовно того, що направлення спільної претензії за договорами та отримання спільної відповіді на неї свідчить про наявність підстав для об`єднання позовних вимог, оскільки претензія та відповідь на неї не є первинними документами та не підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем.

Також, суд звертає увагу, що пред`явлені позивачем вимоги не є основною та похідною, а задоволення одної вимоги, у свою чергу не залежить від вирішення іншої.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги не є такими, що пов`язані один з одним, що виключає можливість застосування положень статті 173 Господарського процесуального кодексу України щодо об`єднання даних позовних вимог в одній позовній заяві.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Суд також зазначає, що об`єднання позовів є правом, а не обов`язком суду, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 14.08.2018 у справі № 910/3569/18.

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України порядок об`єднання позовних вимог. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

Таким чином, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська локомотивно будівна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-аналітичне агентство «Техноексперт» про визнання недійсними окремих положень Договорів та зобов`язання вчинити дії підлягає поверненню.

Крім того, суд приймає до уваги, що позивач вже заявляв цей же позов і ухвалою господарського суду міста Києва № 910/16916/21 від 20.10.2021 було повернуто його без розгляду з підстав викладених вище та роз`яснено, що заявник позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Вказана ухвала суду не оскаржувалася, разом з тим, позивач не усуваючи зазначені судом недоліки звернувся із даним позовом повторно.

У свою чергу, оскільки суд дійшов висновку про повернення позовної заяви, подана разом з позовом заява про забезпечення про його забезпечення також підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст.ст. 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська локомотивобудівна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-аналітичне агентство Техноексперт" про стягнення 6 984 381, 43 грн. та заяву про забезпечення позову повернути.

2. Згідно з положеннями статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя В.С. Ломака