РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.08.2021Справа № 910/3714/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ФАРМЕР"

до Державного підприємства "АГРОСПЕЦСЕРВІС"

про стягнення заборгованості в розмірі 3 238 505,28 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 19.08.2021,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ФАРМЕР" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства Агроспецсервіс про стягнення заборгованості в розмірі 3 238 505,28 грн, з яких 2 747 478,45 грн основного боргу, 307 341,22 грн пені, 80 259,98 грн інфляційних втрат та 103 425,63 грн трьох процентів річних, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач порушив умови виконання грошового зобов`язання згідно договору підряду № 15/2018 від 15.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3714/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.04.2021 та визначено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

12.04.2021 від представником відповідача подано заяву про поновлення строку на подання відзиву та про витребування доказів.

У підготовчому засіданні 12.04.2021 було відкладено вирішення питання про витребування доказів та оголошено перерву у судовому засіданні до 28.04.2021. Відповідачу встановлено строк на подання відзиву - до 20.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 відкладено вирішення клопотання відповідача про витребування доказів до наступного судового засідання, підготовче засідання у справі відкладено на 17.05.2021.

17.05.2021 до суду представником відповідача подано відзив.

У судовому засіданні 17.05.2021 судом в порядку статті 177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів до 17.06.2021, витребувано у позивача для огляду у судовому засіданні оригінали актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та оголошено перерву до 17.06.2021.

14.06.2021 від позивача надійшли витребувані судом оригінали документів.

17.06.2021 на офіційну електронну поштову адресу суду та до канцелярії суду представником відповідача було подано додаткові письмові пояснення.

За наслідками судового засідання 17.06.2021 суд ухвалив проводити підготовче провадження у справі № 910/3714/21 в розумні строки та відкласти підготовче засідання у справі на 08.07.2021.

18.06.2021 від відповідача надійшла заява про долучення заяви свідка.

07.07.2021 на офіційну електронну поштову адресу суду та 09.07.2021 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшла відповідь позивача на додаткові пояснення відповідача.

Представником відповідача 07.07.2021 подано до канцелярії суду клопотання про призначення судової експертизи.

У судовому засіданні 08.07.2021 було оголошено перерву до 21.07.2021.

16.07.2021 до суду від позивача надійшла письмова позиція щодо проведення судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 19.08.2021.

У судовому засіданні 19.08.2021 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2018 між Підприємством (замовник) та Товариством (підрядник) укладено Договір підряду № 15/2018, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на власний ризик виконати в порядку та на умовах цього договору наступний комплекс робіт: здійснити всі необхідні заходи щодо підготовки та приведення угідь, визначених п.1.2 договору до придатного стану для вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках загальною площею 451,8042 га; здійснити посів сільськогосподарських культур на угіддях; провести комплекс заходів щодо вирощування сільськогосподарських культур на угіддях; забезпечити охорону та збереження сільськогосподарських культур на угіддях; здійснити збір урожаю сільськогосподарських культур на угіддях; забезпечити збереження урожаю сільськогосподарських культур, отриманого в результаті виконання даного Договору, до моменту розпорядження Замовником належним йому Урожаєм (далі - роботи), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконанні підрядником роботи.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 договору вартість робіт за договором складається із суми вартості робіт, виконаних підрядником згідно даного договору та визначається сторонами у актах приймання - передачі виконаних робіт, які підписуються сторонами після виконання підрядником відповідного етапу робіт. До вартості робіт підрядник включає вартість сировини, матеріалів, засобів, робіт субпідрядників тощо, які використовуються ним для виконання даних робіт та всі інші витрати понесені підрядником під час виконання робіт.

Відповідно до пункту 3.3 договору вартість виконання кожного етапу робіт визначається підрядником у кошторисі, який підлягає обов`язковому погодженню замовником, шляхом його підписання та скріплення печаткою.

За умовами пункту 4.1 договору оплата робіт здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту повного виконання підрядником робіт, передбачених п. 1.1. договору щодо кожного окремого випадку виконання комплексу вказаних робіт.

Перед початком виконання кожного етапу робіт підрядник, у відповідності до п. 3.3. договору, надає замовнику на погодження кошторис. Підрядник не має право приступати до виконання будь-яких робіт до моменту погодження кошторису на дані роботи (пункт 5.4 договору).

Додатковою угодою №1 від 08.10.2018 до Договору підряду №15/2018 від 15.01.2018 сторони виклали пункт 4.1 договору в новій редакції, яким визначили, що замовник здійснює оплату виконаних робіт підрядника за поточний рік до 01 грудня кожного календарного року дії договору. Також внесено зміни до пункту 5.4 договору, а саме: «Перед початком виконання робіт сторони узгоджують кошторис, який діє до моменту його скасування або погодження нового кошторису».

Додатковою угодою №2 від 08.10.2018 до Договору підряду №15/2018 від 15.01.2018 сторони дійшли до взаємної згоди надати підряднику право та належні повноваження самостійно (без попереднього погодження з замовником): визначати обсяг необхідних сільськогосподарських робіт/послуг (в межах затвердженого кошторису); визначати час початку виконання робіт/надання послуг; приступати до виконання робіт/надання послуг.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту закінчення виконання робіт за договором, сторони підписують акти приймання-передачі робіт.

Надалі, 11.12.2018 між сторонами укладено Угоду про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог, відповідно до пункту 7 зазначеної угоди сторони підтвердили, що після виконання умов цього договору заборгованість Підприємства становить 1 053 318,48 грн., а саме: за Договором підряду №15/2018 від 15.01.2018 - 609 790,80 грн; за Договором поставки №11/2018 від 11.01.2018 - 443 527,68 грн.

Як стверджує Товариство, у 2019 році ним виконані роботи за Договором підряду №15/2018 від 15.01.2018 на загальну суму 2 137 687,85 грн. згідно з наступними актами здачі - приймання робіт (надання послуг): № 1 від 16.04.2019 на суму 360640,00 грн., № 54 від 17.04.2019 на суму 45080,00 грн., № 2 від 18.04.2019 на суму 202860,00 грн., № 4 від 26.04.2019 на суму 577925,60 грн., № 51 від 16.07.2019 на суму 144256,00 грн., № 50 від 17.07.2019 на суму 144256,00 грн., № 23 від 23.07.2019 на суму 144256,00 грн., № 38 від 10.10.2019 на суму 518414,05 грн.

У свою чергу, Підприємством повністю заперечується факт надання послуг за вказаними актами та їх підписання, оскільки дані послуги відповідачем не замовлялися, підпис та печатка не відповідають підпису директора та печатці Підприємства.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України, статтею 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 статті 837 ЦК України унормовано, що за договором підряду одна сторона зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина 1 статті 846 ЦК України).

Положеннями статті 844 ЦК України передбачено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

Як зазначає позивач, Підприємство не виконало зобов`язань з оплати виконаних Товариством робіт за Договором підряду №15/2018 від 15.01.2018 на загальну суму 2 137 687,85 грн.

Разом із цим, на підтвердження наведених обставин щодо виконання робіт за договором, Товариство надало до матеріалів справи акти здачі-приймання робіт (надання послуг): № 1 від 16.04.2019 на суму 360640,00 грн., № 54 від 17.04.2019 на суму 45080,00 грн., № 2 від 18.04.2019 на суму 202860,00 грн., № 4 від 26.04.2019 на суму 577925,60 грн., № 51 від 16.07.2019 на суму 144256,00 грн., № 50 від 17.07.2019 на суму 144256,00 грн., № 23 від 23.07.2019 на суму 144256,00 грн., № 38 від 10.10.2019 на суму 518414,05 грн.

У той же час, наведені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані у графі зі сторони замовника (Підприємства) без зазначення ідентифікуючих ознак особи, що приймає участь у господарській операції.

Згідно із положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час оформлення спірних накладних) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Водночас, спірні акти здачі-приймання робіт (надання послуг) перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від Підприємства.

При цьому судом враховано, що Підприємство заперечує проти підписання цих актів здачі-приймання робіт (надання послуг), мотивуючи тим, що жодні послуги за Договором підряду №15/2018 від 15.01.2018 не замовляв у 2019 році, та направлені йому акти повертав без підпису.

У контексті наведеного суд також зауважує, що у вказаних актах здачі-приймання робіт (надання послуг) не міститься жодного посилання на Договір підряду №15/2018 від 15.01.2018, у межах якого Товариство наголошує на проведенні спірних господарських операцій.

Одночасно, щодо наданих Товариством до матеріалів справи зареєстрованих податкових накладних на спірні послуги, суд наголошує, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Крім того, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару/надання послуг.

Проте, матеріали справи не містять доказів проведення Підприємством реєстрації податкових накладних щодо зазначених в спірних актах робіт (послуг). Посилання Товариства на зареєстровані Підприємством інші податкові накладні за інший період не стосуються спірних правовідносин.

Більш того, не може слугувати доказом у даній справі угода про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог від 11.12.2018, оскільки в даній угоді не міститься посилання саме на спірні акти здачі-приймання робіт (надання послуг), а зазначено лише про загальну сум боргу за Договором підряду №15/2018 від 15.01.2018.

Суд звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару/виконання робіт.

Натомість, жодних інших належних та допустимих доказів реального надання послуг саме за Договором підряду №15/2018 від 15.01.2018 Товариством не надано, у той час як надані ним акти здачі-приймання робіт (надання послуг) не відносяться до вказаного договору та не містять даних про особу, що підписувала акти від Підприємства.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

За наведених обставин в їх сукупності суд дійшов висновку про недоведеність Товариством боргу Підприємства за Договором підряду №15/2018 від 15.01.2018 у сумі 2 747 478,45 грн, що зумовлює суд у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Оскільки позовні вимоги про стягнення 307 341,22 грн пені, 80 259,98 грн інфляційних втрат та 103 425,63 грн трьох процентів річних є похідними від вимоги про стягнення суми основного боргу, в задоволенні якої судом відмовлено, то відповідні похідні вимоги також не підлягають задоволенню.

Інші доводи учасників справи судом розглянуті, проте на результат вирішення спору не вплинули. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ФАРМЕР" до Державного підприємства "АГРОСПЕЦСЕРВІС" про стягнення заборгованості в розмірі 3 238 505,28 грн відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ФАРМЕР".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 08.10.2021.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ