РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.10.2021Справа № 910/11097/21

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О, розглянувши без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН-УКРАЇНА"

вул. Довнар-Запольського, буд.5, м. Київ, 04116

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ МАРКЕТ"

вул. Вознесенський узвіз 14, кв. 16, м. Київ, 04053

про стягнення 25 600,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАН-УКРАЇНА" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ МАРКЕТ" (далі-відповідач) про стягнення 25 600,00 грн. заборгованості за договором надання послуг №104/19-Л від 01.10.2019 за серпень-вересень 2020 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.07.2021 за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). Цією ж ухвалою сторонам надано строк для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Означену ухвалу, направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Поштове відправлення №276 отримано відповідачем 28.07.2021.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/11097/21, однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

19.08.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи, в якій просить долучити платіжне доручення №10 від 06.08.2021 про сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 24 000,00 грн.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Сторонами у справі 01.10.2019 укладено договір № 104/19-Л, за яким позивач зобов`язався надавати відповідачу комплекс логістичних послуг, а відповідач - приймати та оплачувати їх вартість.

Пунктом 1.2 договору № 104/19-Л від 01.10.2019 встановлено, що факт належного надання позивачем послуг за цим договором підтверджується підписами відповідача в актах наданих послуг.

Позивач надіслав відповідачу для підписання акти здачі-приймання наданих послуг актами №95012058 від 31.08.2020 на суму 12 000,00 грн. та №95012199 від 30.09.2020 на суму 12 000, 00 грн., що підтверджується фіскальними чеками, поштовими накладними та описами вкладення у цінні листи.

Згідно пункту 5.3 договору № 104/19-Л від 01.10.2019 відповідачу надається 2 примірники акту здачі-приймання наданих послуг. Акт здачі-приймання наданих послуг повинен бути розглянутий, підписаний відповідачем та повернутий позивачу протягом 3 календарних днів з дати його отримання, але не пізніше 7 календарних днів з дня направлення акту здачі-приймання наданих послуг поштовим відправленням. У випадку відсутності у вказаний строк письмових зауважень відповідача, послуги вважаються наданими належним чином, а акт здачі-приймання наданих послуг - погодженим сторонами, і таким, відносно якого у замовника немає зауважень.

Враховуючи, що матеріали справи не містять вмотивованої відмови відповідача від підписання актів здачі-приймання наданих послуг №95012058 від 31.08.2020; №95012199 від 30.09.2020, то послуги вважаються такими, що надані належним чином, а акти - погоджені відповідачем без зауважень. Крім того суд зазначає, що будь-які пояснення, що зумовили неможливість підписання цих актів та/або зауваження до них в матеріалах справи відсутні.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.3 договору № 104/19-Л від 01.10.2019 встановлено, що оплата наданих послуг здійснюється відповідачем протягом 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку позивачем.

11.09.2020р. Позивач направив Відповідачу для підписання Акт здачі прийомки наданих послуг за серпень 2020 (акт № 5011857 від 31.08.2020р.).

07.10.2020р. Позивач направив Відповідачу для підписання Акт здачі прийомки наданих послуг за вересень 2020 (акт № 5012032 від 30.09.2020р.).

Всього Позивач направив Відповідачу 8 Актів.

Відповідач отримав Акти, проте ні підписані Акти зі свого боку, ні вмотивовані зауваження до їх підписання TOB «АТ МАРКЕТ» не направив.

Судом встановлено, що строк оплати за надані послуги по договору № 104/19-Л від 01.10.2019 є таким, що настав.

З огляду на те, що відповідач не оплатив заборгованість за договором № 104/19-Л від 01.10.2019, позивач просить суд стягнути з відповідача 24000,00 грн.

Водночас, матеріалами справи, її фактичними обставинами встановлено, що після відкриття провадження у справі Відповідачем на користь Позивача в рахунок погашення основної заборгованості сплачено суму у розмірі 24000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10 від 06.08.2021.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем сплачено на користь позивача суму основної заборгованості.

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Враховуючи, що предмет спору (стягнення в сумі 24000,00 грн.) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 24000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Позивачем заявлено до стягнення із відповідача 1600,00 грн. штрафу за неповернення Актів здачі-приймання наданих послуг. Стосовно вказаної вимоги суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6.10 Договору: «За ненадання (не надсилання) підписаного Акту здачі- прийняття наданих послуг або письмових зауважень у строки, визначені п.5.3 цього Договору. Замовник сплачує Виконавцю штраф у розмірі 200 (двісті) грн. за кожен випадок порушення».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 у справі №910/13960/20 встановлено, що 21.07.2020р. Позивач направив Відповідачу для підписання Акти здачі прийомки наданих послуг за період з січня 2020 - по червень 2020 (акти №№ 95011052 від 31.01.2020р., 95011253 від 29.02.2020р„ 95011348 від 31.03.2020р., 95011474 від 30.04.2020р., 95011621 від 31.05.2020р., 95011803 від 30.06.2020р.

Згідно п.4 ст.75 ГПК України - обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Таким чином, факт направлення позивачем актів за період з січня 2020 - по червень 2020 та їх неповернення відповідачем не підлягає доказуванню.

З матеріалів справи судом встановлено, що 11.09.2020р. Позивач направив Відповідачу для підписання Акт здачі прийомки наданих послуг за серпень 2020 (акт № 5011857 від 31.08.2020р.) та 07.10.2020р. - Акт здачі прийомки наданих послуг за вересень 2020 (акт № 5012032 від 30.09.2020р.).

Таким чином, судом встановлено, що всього Позивач направив Відповідачу 8 Актів.

Відповідач отримав Акти, проте ні підписані Акти зі свого боку, ні вмотивовані зауваження до їх підписання TOB «АТ МАРКЕТ» не направив. Вказане Відповідачем не заперечується.

З огляду на вказане суд приходить до висновку, що Відповідач зобов`язаний оплатити Позивачу штраф за неповернення підписаних Актів зі своєї сторони або вмотивованих зауважень до їх підписання у передбачений п. 5.3. Договору строк, у розмірі 1 600,00 гри. (200 грн. х 8 актів).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що провадження в частині позовних вимог підлягає закриттю у зв`язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу після відкриття провадження у даній справі, судові витрати за розгляд цієї частини позовних вимог підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №910/11097/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН-УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ МАРКЕТ" про стягнення 25600,00 грн. - закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 24000,00 грн.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ МАРКЕТ" (вул. Вознесенський узвіз 14, кв. 16, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 41690044) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН-УКРАЇНА" (вул. Довнар-Запольського, буд.5, м. Київ, 04116; ідентифікаційний код 30384724) штрафу у розмірі 1 600,00 грн. та 2270,00 грн. - судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов