ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Черкаси справа №925/710/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І., із секретарем судового засідання Юхименко О.В.,

за участю представника позивача Поліщука В.О., адвоката (приймає участь у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Кам`янського комунального підприємства теплових мереж

про стягнення 502 371,71 грн,

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом про стягнення з Кам`янського комунального підприємства теплових мереж суми боргу у розмірі 502 371,71 грн та відшкодування судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у сумі 7 535,58 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за укладеним між сторонами договором постачання природного газу № 1555/1920-БО-36 від 27.09.2019 позивачем було передано відповідачу природний газ на загальну суму 453 342,05 грн, проте відповідач оплату за поставлений газ здійснював несвоєчасно та не у повному розмірі, внаслідок чого сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача складає 438 729,99 грн. У зв`язку з цим порушенням позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 10 409,28 грн, три проценти річних у сумі 14 612,29 грн, інфляційні втрати у сумі 38 620,15 грн, які просить стягнути у примусовому порядку з відповідача разом із основною заборгованістю.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 07.06.2021 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов та усіх доказів, якими обґрунтовує свої заперечення протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

01.07.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж стало заручником ситуації, яка виникла із запровадженням карантину на території України. Законодавством України на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням короновірусної хвороби та протягом 30 днів з дня його відміни заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а також припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх несплати або оплати не у повному обсязі. Крім того, на даний час у Верховній Раді України зареєстровано законопроект про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу, яким передбачено укладання договорів реструктуризації кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01.05.2021, строком на 60 місяців та списання штрафних санкцій (штрафу, пені, 3 % річних, інфляційних втрат). Заборгованість відповідача, яка є предметом даного позову, підпадає під дію даного законопроекту, який повинен створити комфортні умови для дієвого погашення заборгованості за природний газ.

02.08.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з доводами відповідача, які викладені у відзиві на позов, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставин справи, оскільки укладаючи договір постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу у належні строки, факт отримання природного газу відповідач не заперечує у відзиві на позовну заяву, крім того матеріали справи містять належні докази того, що відповідачем не виконувались зобов`язання щодо оплати поставленого природного газу у відповідні строки, а саме до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Договір про постачання природного газу укладався між позивачем та відповідачем і не передбачав будь-яких третіх осіб. Верховний судом вже було зроблено висновок щодо визначеного Порядком №217 алгоритму розподілу коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу, борг у розмірі 438 729,99 грн існує вже понад 1 рік, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів поважності порушення умов договору та вчинення дій намагання належним чином виконати зобов`язання перед відповідачем, а тому просить суд задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Протокольною ухвалою Господарського суду Черкаської області від 04.08.2021 суд відклав підготовче засідання у справі, у зв`язку із поданням відповідачем відповідного клопотання.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 04.08.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення на адресу його фактичного місцезнаходження ухвали Господарського суду Черкаської області від 07.09.2021 про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.10.2021, яку відповідач отримав 14.09.2021, що підтверджується роздруківкою відстеження поштового відправлення з офіційного веб-сайту Акціонерного товариства «Укрпошта».

Відповідно до вимог частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

27.09.2019 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Кам`янським комунальним підприємством теплових мереж (споживач) було укладено договір постачання природного газу №1555/1920-БО-36 від (далі договір). За умовами цього договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (пункт 1.1 договору).

Постачальник передає споживачеві у жовтні 2019 року квітні 2020 року замовлений споживачем природний обсяг (об`єм) природного газу у кількості 146 тисяч кубічних метрів (пункт 2.1 договору).

Перегляд та корегування замовлених споживачем обсягів природного газу за договором може відбуватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду, але не пізніше останнього робочого дня розрахункового періоду. Для цього споживач зобов`язаний своєчасно надати постачальнику два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за договором (пункт 2.4 договору).

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання оформлюється актом приймання-передачі (пункт 3.8 договору).

Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором у частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді (пункт 3.11 договору).

Ціна за 1000 куб. м природного газу визначається сторонами шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту (пункт 4.2 договору).

Порядок та умови проведення розрахунків сторонами узгоджено у розділі 5 договору. Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється 25 числа (включно) місяця наступного за місяцем постання газу (пункт 5.1 договору).

У разу прострочення споживачем оплати згідно з пунктів 5.1, 5.6 договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 7.2 договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу з до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного погашення (пункт 11.1 договору).

Договір постачання природного газу №1555/1920-БО-36 від 27.09.2019 неодноразово доповнювався шляхом укладення між сторонами додаткових угод до нього.

Додатковими угодами №1 від 28.10.2019, №2 від 30.10.2019, №3 від 12.11.2019, №4 від 09.12.2019, №5 від 27.12.2019, №6 від 28.01.2020, №7 від 24.02.2020, №8 від 23.03.2020, №9 від 23.04.2020, сторони змінювали ціну за 1000 куб. м природного газу за різні періоди постачання природного газу.

На виконання умов договору та укладених між сторонами додаткових угод до договору позивач за період з жовтня 2019 року до квітня 2020 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 453 342,05 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019, від 31.01.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, які підписанні уповноваженими особами сторін по справі та скріплені відповідними печатками підприємств.

Будь-яких зауважень з боку відповідача щодо недопоставки або неналежної поставки природного газу не було. Тобто, позивач належним чином виконав узяті на себе зобов`язання за договором, поставивши природний газ відповідачу у строки та в об`ємах, які визначені договором та підтверджені актами приймання-передачі.

Оплату за поставлений природний газ у період з жовтня 2019 року до квітня 2020 року відповідач здійснював несвоєчасно та допускав порушення встановленого договором строку оплати, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 5.1 договору ,

У зв`язку з порушенням умов договору та несвоєчасним розрахунком споживача перед постачальником, у відповідача виникла заборгованість за поставлений природний газ перед позивачем, яка станом на час звернення позивача з цим позовом до суду становить 438 729,99 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення з боржника заборгованості.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі за своєю правовою природою є відносинами з поставки природного газу, на підставі укладеного між сторонами договору. Зазначені правовідносини урегульовані нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості. Якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (статті 669, 671, 691 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Укладений сторонами договір підписаний уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств, містить всі істотні умови для договорів даного виду, дійсність його сторонами визнається, тобто сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення статті 204 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання укладеного між сторонами умов договору постачання природного газу, позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на суму 453 342,05 грн. Відсутність претензій відповідача щодо неналежної поставки товару, недопоставки, неякісного товару чи іншого невиконання умов спірного договору є доказом належного виконання постачальником своїх зобов`язань за договором.

За умовами договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постання газу. Отже, у силу наведених правових норм після отримання природного газу від постачальника, у відповідача виник обов`язок з оплати його вартості.

Водночас, відповідач оплату за поставлений газ здійснював не у повному розмірі та не у визначений договором строк, порушуючи вимоги договору, його заборгованість перед позивачем становить 438 729,99 грн, розмір якої підтверджено належними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Вказаний розмір заборгованості не заперечений відповідачем у відзиві на позов.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі. Отже, оскільки відповідач порушив свої зобов`язання у частині оплати отриманого природного газу, заборгувавши позивачу його вартість, позивачем правомірно заявлена вимога про примусове стягнення цієї заборгованості з відповідача.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 (яка була чинною на час виникнення спірних відносин) затверджено «Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» (далі Порядок№217), який є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії.

Положеннями Порядку №217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Разом з тим, Порядок №217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.

Визначений Порядком №217 алгоритм розподілу коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу та зауважено, що положення Порядку №217 не змінюють строків розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача пені за прострочення в оплаті отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 Цивільного Кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями статей 78, 265 Господарського кодексу України щодо здійснення відповідачем, як комунальним унітарним підприємством, господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, не залежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу Господарського кодексу України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача) (правова позиція викладена у Постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19).

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що наявність і розмір боргу у сумі 438 729,99 грн позивачем доведені належними, достатніми та допустимими доказами, тому зазначена сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач несвоєчасно оплачував вартість отриманого газу чим порушив умови господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 193 Господарського Кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписом статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у відповідності з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

На підставі вказаних вимог позивачем нараховано відповідачу 10 409,28 грн пені за період прострочення з 26.11.2019 до 17.04.2020 з урахуванням періодів прострочення та фактичної оплати за розрахунковий період, які просить стягнути з відповідача. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон», розрахунки позивача зроблені вірно.

Пунктом 15 Розділу II Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), звільнено від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності.

Згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 №211 (із відповідними змінами та доповненнями), карантин установлено на всій території України починаючи з 12.03.2020.

Разом з цим, пункт 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон опублікований у газеті Голос України від 17.04.2020 №68, а отже, останній набрав чинності 18.04.2020.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 06.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Разом із цим, у пункті 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 зазначено, що положення частини 1 статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Натомість у пункті 3 мотивувальної частини цього рішення Конституційний Суд вказав, що наведений висновок не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Оскільки, прямої вказівки про надання нормам Закону України Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зворотної сили у часі у законі не міститься, суд дійшов висновку, що вищевказаний Закон не має зворотної дії в часі щодо юридичних осіб і його положення щодо звільнення від нарахування пені та штрафних санкцій починають діяти з моменту набрання цим Законом чинності, тобто з 18.04.2020.

Водночас, зі змісту наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що вона нараховувалась із урахуванням вищезазначених обставин, а саме, у період з 26.11.2019 до 17.04.2020, а тому підлягає стягненню з відповідача саму у такому розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

На підставі наведених правових норм позивач нарахував відповідачу 14 612,29 грн три відсотки річних та 38 620,15 грн інфляційних втрат за період прострочення з 26.11.2019 до 31.03.2021 (з врахуванням періодів поставки природного газу та сплати відповідачем його вартості), суд вважає, що вказані вимоги є доведеними , тому підлягають до задоволення.

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно із статтею 6 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», на який посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, на реструктуризовану згідно з цим Законом заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість за договорами купівлі-продажу газу та договорами на транспортування, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню: з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 31 грудня 2020 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; за умови повного виконання підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Проте, під час розгляду справи відповідачем не було надано суду доказів, що підтверджують реструктуризацію заборгованості, або наявність наведених у законі обставин, що дають підстави для списання неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних.

Відповідно до статей 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Відповідач не спростував доводи позивача та не подав доказів належного виконання умов договору, отже, враховуючи викладене, суд задовольняє у повному обсязі вимоги позивача у розмірі 438 729,99 грн основної заборгованості, 10 409,28 грн пені, 14 612,29 грн три відсотки річних та 38 620,15 грн інфляційних втрат.

Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано належний, у розумінні вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту його порушеного права. З огляду на це, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення заборгованості за поставлений природний газ згідно з договором постачання № 1555/1920-БО-36 від 27.09.2019 грн підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, сплачена ним сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 7535,58 грн.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Кам`янського комунального підприємства теплових мереж (20801, вул. Героїв Майдану, 33, м. Кам`янка, Кам`янський район, Черкаська область, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, ) 438 729,99 грн основної заборгованості, 10409,28 грн пені, 14612,29 грн три відсотки річних, 38620,15 грн інфляційних втрат та судовий збір у сумі 7535,58 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене 26.10.2021.

Суддя О.І.Кучеренко