ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2021 року м.Дніпро Справа № 912/2380/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Березкіної О.В. (доповідач)

суддів: Антоніка С.Г., Дарміна М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.01.2021 (суддя Тимошевська В.В.) у справі № 912/2380/20

за позовом: Моторно (транспортного) страхового бюро України, м. Київ

до Військової частини НОМЕР_1 , смт. Лісове, Олександрівський район, Кіровоградська область,

про стягнення 64 830,73 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач -Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із позовом про стягнення 64 830,73 грн. збитків в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 15.01.2021 у справі № 912/2380/20 позов задоволено частково; з Військової частини НОМЕР_1 стягнуто на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України 63 910,733 грн. збитків в порядку регресу, 2 072,17 грн. судового збору.

Відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 920,00 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Військова частина НОМЕР_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.01.2021 у справі № 912/2380/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував те, що громадянин ОСОБА_1 являється учасником бойових дій та на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди виконував обов`язки військової служби, а тому звільняється від обов`язкового страхування цвільно-правової відповідальності на території України.

Крім того, апелянт посилається на те, що за військовою частиною майно закріплено на праві оперативного управління, а тому відповідач не може бути власником переданого йому майна та нести відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання цього майна.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15 січня 2021 року по справі № 912/2380/20 та прийняття нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2021 для розгляду справи № 912/2380/20 визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач Березкіна О.В., судді Дармін М.О., Антонік С.Г.

28.07.2021 розпорядженням керівника апарату суду, у зв`язку із відпусткою судді - доповідача Березкіної О.В., відповідно до пункту 2.6.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №912/2380/20 з метою дотримання процесуального строку на вчинення відповідної дії, а саме вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021 справу №912/2380/20 передано колегії суддів у складі: Орєшкіна Е.В. (головуючий, доповідач), судді: Дармін М.О., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2021 року у справі № 912/2380/20 було залишено без руху апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 .

09.08.2021 розпорядженням керівника апарату суду, у зв`язку з усуненням усунення обставин, що зумовили здійснення повторного автоматизованого розподілу, а саме, вихід на роботу судді-доповідача Березкіної О.В. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №912/2380/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021 справу №912/2380/20 передано колегії суддів у складі: Березкіна О.В. (головуючий, доповідач), судді: Дармін М.О., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.01.2021 у справі № 912/2380/20 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивачем Моторним (транспортне) страховим бюро України надано відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому зазначено, що судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачені законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України відсутні. У зв`язку із чим, апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Зокрема у відзиві зазначено, що оскільки солдат військової служби ОСОБА_1 , на час скоєння дорожньо - транспортної пригоди керував транспортним засобом КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , в силу виконання службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 (на час ДТП - Військова частина НОМЕР_3 ), то відповідальність щодо відшкодування збитків покладається на Відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 05.02.2019 11:01 в м. Київ по вул. Заболотного, 126 мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю вантажного автомобіля КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_4 , який належав в/ч НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля ТОYОТА, державний номерний знак НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_2 .

Згідно даних Національної поліції України, винуватцем ДТП є ОСОБА_1 , яким порушено п. 13.1. ПДР - порушення безпечної дистанції. ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, натомість має посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_6 .

Внаслідок вказаної ДТП транспортному засобу ТОYОТА, державний номерний знак НОМЕР_5 завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Знам`янського міськрайонного Кіровоградської області від 24.05.2019 у справі № 752/3228/19 (а.с. 11) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно постанови Кропивницького апеляційного суду від 21.06.2019 у справі №752/3228/19 постанову Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.05.2019 стосовно ОСОБА_1 скасовано, провадження в справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 70-71).

ОСОБА_3 05.02.2019 звернулась до Моторно (транспортного) страхового бюро України в порядку ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 12-13).

04.03.2019 ОСОБА_2 подано до Моторно (транспортного) страхового бюро України заяву про страхове відшкодування відповідно до ст. 35, п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону (а.с. 14-18).

Згідно Звіту № 0021-VV про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Абрамкіним Богданом Петровичем, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу ТОYОТА Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_5 складає 63 910,73 грн (а.с. 20-33).

Розмір вартості послуг зі складання вказаного звіту, які сплачено Моторним (транспортним) страховим бюро України на рахунок ОСОБА_4 на підставі Акту виконаних робіт та рахунку № 0021-VV від 11.02.2019 відповідно до платіжного доручення № 935954 від 13.03.2019, становить 920,00 грн (а.с. 36, 37 на звороті).

Відповідно до довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України № 1 від 26.07.2019 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, розмір шкоди ОСОБА_2 склав 63 910,73 грн (а.с. 34 на звороті).

06.08.2019 Моторним (транспортним) страховим бюро України прийнято наказ № 7766 на підставі ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" про виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 63 910,73 грн (а.с. 34).

Відповідно до платіжного доручення №1151353 від 07.08.2019 (а.с. 37) позивачем було сплачено страхове відшкодування потерпілій особі в сумі 63 910,73 грн.

08.09.2019 Моторне (транспортне) страхове бюро України направлено в/ч НОМЕР_3 лист про сплату загального розміру витрат в розмірі 64 830,73 грн (а.с. 38).

У відповідь, в/ч НОМЕР_3 в листі від 13.09.2019 № 1543 повідомило, що у зв`язку із скасуванням постановою Кропивницького апеляційного суду від 21.06.2019 постанови Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.05.2019 стосовно ОСОБА_1 , підстави для добровільного компенсування витрат Моторного (транспортного) страхового бюро України, з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди, відсутні (а.с. 39).

05.11.2020 Міністерством оборони України повідомлено суд, що Військова частина НОМЕР_3 розформована (а.с. 88), та правонаступником Військової частини НОМЕР_3 є військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 (а.с. 110).

Звертаючись до Військової частини НОМЕР_1 із позовом про стягнення 64 830,73 грн. збитків в порядку регресу, позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України, м. Київ посилався на те, що в силу положень, зокрема п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач має право звернутись до Військової частини НОМЕР_3 , як роботодавця винуватої у ДТП особи та власника джерела підвищеної небезпеки, про стягнення фактично понесених витрат на виплату потерпілому та додаткових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, господарський суд першої інстанції виходив з того, що саме відповідач є тією особою, що несе відповідальність за нанесену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої водієм ОСОБА_1 , оскільки транспортний засіб належний відповідачу-роботодавцю повинен бути застрахований в силу вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" незалежно від того, хто керує цим транспортним засобом - звичайний працівник чи учасник бойових дій.

Відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми виплаченого відшкодування у розмірі 63910,73 грн. в порядку регресу є обґрунтованими.

Відмовляючи у стягненні 920 грн., суд виходив з того, що дана сума не входить до складу виплаченого страхового відшкодування, оскільки є сумою оплати за послуги аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти і здійснюється за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Предметом даного позову є вимога про відшкодування шкоди (сплаченого страхового відшкодування). Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до п. 13.1. cт. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу, яка є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу, визначив, що якщо особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ - позивач. Водночас, відповідна пільга не розповсюджується на юридичних осіб - власників транспортних засобів, про що помилково зазначає Відповідач.

Таким чином, статус учасника бойових дій не розповсюджується на відповідальність роботодавця-власника джерела підвищеної небезпеки під час виконання трудової діяльності учасником бойових дій.

При цьому, положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності- права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до частин 1, 4 статті 21 вказаного Закону з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Також, не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові (службові) обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, оскільки транспортний засіб належний відповідачу-роботодавцю повинен бути застрахований в силу вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" незалежно від того, хто керує цим транспортним засобом - звичайний працівник чи учасник бойових дій.

Відтак, оскільки солдат військової служби ОСОБА_1 , на час скоєння дорожньо - транспортної пригоди керував транспортним засобом КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , в силу виконання службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 (на час ДТП - Військова частина НОМЕР_3 ), то відповідальність щодо відшкодування збитків покладається на Відповідача.

Вказана правова позиція наведена, зокрема в постанові Верховного суду України від 21.08.2020 року у справі №905/1391/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а тому господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача суми виплаченого відшкодування у розмірі 63910,73 грн.

При цьому, доводи апелянта про те, що військова частина не може бути відповідачем по справі, оскільки майно передано в оперативне управління, є неспроможними з огляду на те, що відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України Про господарську діяльність у Збройних Силах України за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

З огляду на вищезазначене, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником ( володільцем) джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач.

Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, господарський суд Кіровоградської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.01.2021 року у справі № 912/2380/20 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Військову частину НОМЕР_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.10.2021.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя С.Г.Антонік