ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2021 року м.Дніпро Справа № 904/2111/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.,

суддів: Дарміна О.М., Іванова О.Г.,

при секретарі судового засідання: Грачов А.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2021 (повний текст оформлений 16.07.2021, суддя Загинайко Т.В.) у справі №904/2111/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОНА "РЕСПЕКТ"(49089, м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля,б.35; ідентифікаційний код 38981412)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, б.5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця "Акціонерного товариства "Українська залізниця"(49602, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 108; ідентифікаційний код 40081237)

про

стягнення 679 687 грн. 68 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОХОРОНА "РЕСПЕКТ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 679 687 грн. 68 коп. заборгованості за послуги з охорони території та приміщень.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2021 позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОНА "РЕСПЕКТ" 679 687 грн. 68 коп. заборгованості за послуги з охорони території та приміщень, 10 195 грн. 32 коп. витрат по сплаті судового збору та 19 900 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд послався на те, що з огляду на зміст пункту 3.6 договору ним не передбачено право замовника (відповідача) відмови від послуг в односторонньому порядку. При цьому, позивачем не надано згоди на дострокове розірвання Договору. Відповідачем не надано доказів розірвання договору в судовому порядку.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- судом не дано оцінку доводам відповідача, що листом від 04.11.2020 №НЗБ/НЗЕ-5-3/29 останній повторно повідомив про припинення послуг з охорони території та приміщень з 18.11.2020 у зв`язку з подальшою недоцільністю, отже відповідачем був вчинений правочин про одностороннє розірвання договору в порядку, передбаченому ст.907 ЦК України, тому відмова позивача від розірвання договору правового значення не має;

- суд не прийняв тлумачення п.3.6 договору, викладене позивачем, а витлумачив зміст цього пункту по-своєму, зазначивши, що п.3.6 договору не передбачено право замовника відмови від послуг в односторонньому порядку;

- є необгрунтованим висновок суду стосовно того, що матеріали справи не містять доказів мотивованої відмови від підписання актів прийняття послуг, оскільки матеріали справи містять відмову від спірного договору, яка є правочином про одностороннє розірвання договору;

- послуги з охорони позивачем фактично не надавалися, а докази, надані позивачем на підтвердження наданих актів виконаних робіт, є суперечливими;

- суд не надав належної оцінки заперечення відповідача щодо витрат на правову допомогу. Так, у договорі про надання правової допомоги не зазначено порядок обчислення гонорару адвоката, натомість зазначено, що порядок оплати надання правової допомоги по цьому договору обумовлюється сторонами в окремому додатку до договору, між тим, додаток до договору не наданий, а надана додаткова угода від 19.02.2021 року №2 до договору є не додатком, а окремим правочином.

Просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким відмовити в позові.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

06.10.2021 року до суду надійшло клопотання позивача про прийняття доказів для визначення судових витрат, в якому останній просить покласти на відповідача витрати ТОВ «Охорона «Респект» на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку з розглядом апеляційної скарги в розмірі 20000,00грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі 904/2111/21. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у судовому засіданні.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.06.2020 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ОХРАНА "РЕСПЕКТ", як виконавцем, та відповідачем - Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", як замовником, було укладено договір № ПР/Т-20387/НЮ (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого виконавець зобов`язується за плату надати послуг із охорони території та приміщень спеціальними організаціями у структурному підрозділі «Дніпровське локомотивне депо регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» .

Відповідно до пункту 1.2 Договору, до об`єктів охорони відносяться:

- будівлі та територія структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з усіма приміщеннями, за адресою: м. Дніпро, вул. Курчатова, 2а;

- оборотне депо П`ятихатки структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», яке знаходиться за адресою: м. П`ятихатки, вул. Привокзальна,173а.

Згідно з пунктом 3.1 Договору, за результатами надання послуг виконавець, не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику акт прийому-передачі наданих послуг.

Надання послуг здійснюється тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на надання послуг та є підтвердженням готовності замовника до приймання послуг (пункт 3.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.5 Договору, замовник протягом п`яти робочих днів з дня одержання акту прийому-передачі наданих послуг зобов`язаний його підписати і направити виконавцю, або представити мотивовану відмову від приймання послуг. У випадку мотивованої відмови замовником складається акт із переліком недоліків і термінів їх усунення.

Згідно з пунктом 3.6. Договору, якщо в процесі надання послуг з`ясовується недоцільність подальшого виконання послуг, виконавець зобов`язаний призупинити надання послуг, та з моменту призупинення письмово повідомити про це замовника. У даному випадку сторони зобов`язані розглянути питання доцільності продовження послуг охорони протягом трьох робочих днів.

За змістом п. 3.7 Договору у випадку припинення надання послуг по даному договору за вимогою замовника, останній сплачує виконавцю вартість фактично наданих послуг.

Пунктами 4.1, 4.1.1 Договору передбачено, що вартість послуг, що доручаються виконавцю, складає 1 864 719 грн. 36 коп. з ПДВ згідно розрахунку вартості охоронних послуг (додаток№1 до договору (а.с.20, Т-1)). Вартість однієї людино-години працівника виконавця, розраховується виконавцем і підтверджується «Калькуляцією витрат за одну чол../год.» (додаток №2 до договору (а.с.21,Т-1)).

Відповідно до пункту 4.1.2. Договору замовник перераховує виконавцю кошти за надані послуги протягом 30-ти банківських днів з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг та після виставлення рахунку-фактури, але не раніше реєстрації податкової накладної.

Пунктом 7.5 Договору передбачено, що будь-які зміни та доповнення до даного договору оформлюються шляхом укладання додаткових угод, що підписуються уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною частиною даного договору, окрім випадків, передбачених пунктом 7.4 Договору.

Даний договір діє з моменту підписання його сторонами до 31.12.2020 (пункт 9.1 Договору).

Позивачем на підтвердження надання відповідачу послуг з охорони території у період з листопада 2020 по грудень 2020 за Договором надано:

- графік чергування працівників позивача на листопад 2020 року;

- графік чергування працівників позивача на грудень 2020 року;

- акт виконаних робіт від 30.11.2020 року;

- акт виконаних робіт від 21.12.2020;

- журнал прийому-передачі зміни позивача на об`єкті Локомотивне депо м. Синельникове;

- журнал прийому-передачі зміни позивача на об`єкті Локомотивне депо м. Чаплине;

- заяву про кримінальне правопорушення №189 від 18.11.2020 (а.с.31-104) .

Акти надання послуг та відповідні рахунки-фактури, були направлені позивачем на адресу відповідача та ним отримані, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

У строк, передбачений пунктом 3.5 Договору позивач не отримав від відповідача підписаних актів виконаних робіт, як і вмотивованої відмови від їх підписання, або вказаних недоліків зі строками їх виправлення.

Зобов`язання з оплати за надані послуги, відповідно до пункту 4.1.2 Договору повинні були виконані відповідачем за Актом №120 - до 16.01.2021 у сумі 338 580 грн. 48 коп. та за Актом №124 - до 20.02.2021 у сумі 341 107 грн. 20 коп.;

Загальна заборгованість відповідача за надані послуги охорони за листопад - грудень 2020 року становить 679 687 грн. 68 коп.

Позивачем на адресу відповідача було направлено вимоги від 05.02.2021 №№020, 021, 022, 023, які залишені відповідачем без виконання.

Матеріали справи також свідчать про те, що листом від 01.10.2020 №НЗБ/НЗЕ-5-3/264 (а.с.107) відповідач повідомив позивача, про недоцільність в подальшому отримувати послуги з охорони території та приміщень спеціальними організаціями, у відповідача саме в той час виникли обставини, які унеможливлювали в подальшому приймати послуги.

У відповідь, листом №158 від 08.10.2020 (а.с.108) позивач акцентував увагу на тому, що він вважає за доцільне не зупиняти надання послуг і не надає згоди на укладання додаткової угоди про припинення договору.

Вказана вище сума заборгованості за надані послуги відповідачем сплачена не була, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 907 Цивільного кодексу України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг встановлюються домовленістю сторін або законом.

Частинами 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, позивач 03.10.2020 отримав від відповідача лист №НЗБ/НВЕ-5-3/264 від 01.10.2020 (а.с.107, Т-1), у якому відповідач просив у строк, передбачений пунктом 3.6 Договору, надати відповідь та згоду на укладання додаткової угоди на припинення Договору. У разі відсутності письмової відповіді у встановлені умовами Договору термінами, Відповідач буде вважати це як погодження з боку товариства на припинення Договору.

Між тим, п.3.6 договору не передбачено право замовника (відповідача) відмовитися від послуг в односторонньому порядку.

Колегія суддів відзначає, цим пунктом саме позивачу надано право встановлювати недоцільність подальшого надання послуг по договору.

У відповідь на вказаний вище лист позивач направив відповідачу лист від 08.10.2020 №158 (а.с.108, Т-1), отриманий відповідачем 13.10.2020, у якому висловив незгоду з достроковим розірванням Договору.

Враховуючи, що позивач листом №158 від 08.10.2020 повідомив відповідач про свою незгоду з достроковим розірванням договору, а відповідачем не надано доказів розірвання договору в судовому порядку спірний договір не розірвано та є таким, що діяв до 31.12.2020 включно.

Акти надання послуг №120 на суму 338 580 грн. 48 коп. та №124 на суму 341107 грн. 20 коп. та відповідні рахунки-фактури, були направлені позивачем на адресу відповідача та отримані останнім, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

У строк, передбачений пунктом 3.5 Договору позивач не отримував від відповідача підписаних актів виконаних робіт або мотивованої відмови від підписання цих актів.

Доказів оплати наданих позивачем послуг ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи відповідачем не надано.

З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з охорони за листопад - грудень 2020 року в сумі 679 687 грн. 68 коп. є законними та обгрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи зазначене, рішення господарського суду слід залишити без змін.

Також не приймаються до уваги доводи скаржника про те, що суд прийняв власне тлумачення п.3.6 договору, що суперечить ч.2 ст.213 ЦК України та що суд вийшов за межі позовних вимог, що є порушенням принципу диспозитивності господарського судочинства, встановленого ст.14 ГПК України.

За змістом ч.2 ст.213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Суд не здійснював тлумачення п.3.6. Договору, а навів його зміст та правильно зазначив, що даним пунктом не передбачено право замовника на односторонню відмову від договору.

При цьому, резолютивна частина оскаржуваного рішення не містить жодних висновків стосовно тлумачення п.3.6 договору.

Апеляційним судом відхиляються доводи скаржника про те, що послуги з охорони позивачем фактично не надавалися, а докази, надані позивачем на підтвердження наданих актів виконаних робіт, є суперечливими.

Так, позивачем на підтвердження надання відповідачу послуг з охорони території у період з листопада 2020 по грудень 2020 за Договором надано: - графік чергування працівників позивача на листопад 2020 року; - графік чергування працівників позивача на грудень 2020 року; - акт виконаних робіт від 30.11.2020 року; - акт виконаних робіт від 21.12.2020; - журнал прийому-передачі зміни позивача на об`єкті Локомотивне депо м. Синельникове; - журнал прийому-передачі зміни позивача на об`єкті Локомотивне депо м. Чаплине; - заяву про кримінальне правопорушення №189 від 18.11.2020 (а.с.31-104) .

Отже, позивачем надано належні докази про дотримання вимог договору про надання послуг охорони.

Що стосується незгоди відповідача з задоволенням господарським судом вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ( частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 вирішено виключну правову проблему щодо можливості віднесення до судових витрат додаткового гонорару, передбаченого договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи, тобто, так званого гонорару успіху.

У вказаній постанові висловлено наступну правову позицію: «Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.». При цьому Велика Палата Верховного Суду, вказала, що відмовляючи у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн, передбаченому пунктом 4.2. додаткової угоди, суди не врахували, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, тому дійшла висновку, що суди не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача і вимоги позивача про стягнення «гонорару успіху» задовольнила пропорційно до розміру задавлених вимог.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката надано наступні докази:

- копія договору від 18.02.2021 № 9/21;

- копія додаткової угоди №2 до договору № 9/21 від 18.02.2021;

- копія платіжного доручення №154 від 23.02.2021 на суму 13 300 грн.;

- копія акту приймання-передачі наданих послуг з професійної правової допомоги від 11.05.2021.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди №2, у випадку постановлення судом рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, клієнт протягом п`яти робочих днів з моменту постановлення такого рішення суду сплачує адвокату гонорар успіху в розмірі 6 800 грн. 00 коп.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу.

Між тим, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення, керуючись ч. 4 ст. 236 ГПК України та враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 12.05.2020 р. у справі № 904/4507/18, дійшов висновку, визнавши витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19900,00грн. обґрунтованими, пропорційними до предмету спору та виніс законне рішення.

При цьому, відповідач доказів неспівмірності заявлених витрат суду не представив, власного розрахунку судових витрат не надав, а лише висловив незгоду з заявленою позивачем сумою.

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.

За наведених обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити без змін.

Як зазначалося вище, позивачем до апеляційного суду було подано клопотання про прийняття доказів для визначення судових витрат, в якому останній просить покласти на відповідача витрати ТОВ «Охорона «Респект» на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку з розглядом апеляційної скарги в розмірі 20000,00грн.

До цього клопотання позивачем було надано додаткову угоду №5 до договору від 19.02.2021 року №9/21, платіжне доручення про сплату ТОВ «Охорона «Респект» на користь Адвокатського бюро «Олександра Биструшкіна» 15000,00грн. та акт приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги.

Відповідно до п.2 додаткової угоди за надання професійної правничої допомоги по веденню адвокатом судової справи в Центральному апеляційному господарському суді Клієнт сплачує Адвокату гонорар наступним чином: 15000,00грн. до 31.08.2021 року включно. Гонорар є фіксованим.

Згідно п. 3 Додаткової угоди у випадку ухвалення Центральним апеляційним господарським судом постанови про залишення рішення без змін, клієнт протягом п`яти робочих днів з моменту ухвалення такої постанови додатково сплачує адвокату гонорар успіху в розмірі 5000,00грн.

Дослідивши надані позивачем докази, колегія суддів приходить до висновку про задоволення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного суду в постанові від 07.07.2021р. у справі № 910/12876/19 зазначила, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В даному випадку матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката за розгляд справи апеляційним судом, а підстави для самостійного вирішення колегією суддів питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених позивачем обставин відсутні (пункти 38, 40 Постанови).

Отже, оскільки відповідачем не заявлялося до апеляційного суду клопотання про зменшення таких витрат та не доводилася їх неспівмірність, відсутні підстави для зменшення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим ці витрати підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 20000,00грн.

Витрати з судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2021 у справі № 904/2111/21 залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОНА "РЕСПЕКТ" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00грн.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28.10.2021 року

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін