ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/594/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Глущенко Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача - Танасійчук Г.М., посвідчення № 1323; розпорядження №421 від 18.05.20;

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - Добров Р.М., паспорт серія НОМЕР_1 , дата видачі : 31.08.06; витяг з ЄДРПУ в порядку самопредставництва.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія"

на рішення Господарського суду Одеської області від „29" червня 2021р., повний текст якого складено та підписано „08" липня 2021р.

у справі № 916/594/21

за позовом Одеської міської ради

до Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення неустойки у сумі 3219906,34грн.,

головуючий суддя - Степанова Л.В.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 21.10.2021р. згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія» в якій просила суд:

- розірвати договір купівлі-продажу від 05.03.2018р., укладений між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр сприяння інвалідам «Надія» щодо нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу №501 загальною площею 1790,9кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 05.03.2018р. за №371;

- стягнути з Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія» неустойку у розмірі 3219906,34грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу від 05.03.2018р. в частині сплати вартості об`єкту купівлі-продажу у сумі 15287400,00грн., що еквівалентно 576102,56дол.США по курсу НБУ станом на 05.03.2018р. та сплати штрафних санкцій.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 22.03.2021 відкрито провадження у справі №916/594/21, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент комунальної власності Одеської міської ради та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.06.2021р. по справі №916/594/21 (суддя Степанова Л.В.) позов Одеської міської ради до відповідача Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення неустойки у сумі 3219906,34грн. задоволено у повному обсязі. Розірвано договір купівлі-продажу від 05.03.2018р., укладений між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Громадською організацією "Центр сприяння інвалідам "Надія щодо нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу №501 загальною площею 1790,9кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 05.03.2018р. за №371. Стягнуто з Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" на користь Одеської міської ради 3219906,34грн. неустойки, 50568,60грн. судового збору.

Судове рішення мотивоване невиконанням відповідачем умов договору щодо сплати вартості об`єкта купівлі-продажу у встановлений договором строк, що є істотним порушенням умов договору, а тому позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу від 05.03.2018р., укладеного між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр сприяння інвалідам «Надія» щодо нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу №501 загальною площею 1790,9кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 05.03.2018р. за №371 задоволенні судом у повному обсязі.

Крім того, судом було відмовлено в задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог та стягнуто з відповідача 3219906,34грн. неустойки, яка нарахована позивачем за несплату вартості об`єкта купівлі-продажу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Громадська організація "Центр сприяння інвалідам "Надія" звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2021 у справі №916/594/21 та ухвалити нове рішення у справі №916/594/21 про відмову у задоволенні позову Одеської міської ради до Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення неустойки у сумі 3219906,34грн. в повному обсязі.

Зокрема, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зокрема, щодо процесуальних строків, трактування поняття «неустойка», тощо, а також при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, ст.ст.22,549, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 223, 230 Господарського кодексу України та порушення норм процесуального права ст.ст. 13-15,74, 76-79,236 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим на підставі п.1.4 ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку в повному обсязі з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" на рішення Господарського суду Одеської області від „29" червня 2021р. у справі №916/594/21; призначено розгляд апеляційної скарги Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" на 21 жовтня 2021 року об 11:30 год.

У відзивах на апеляційну скаргу від 01.09.2021р. позивач та третя особа висловили заперечення щодо її задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та просили рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2021 р. у справі №916/594/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" без задоволення.

19.10.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №916/594/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі Господарського суду Одеської області №916/3005/21.

Обґрунтовуючи вказане клопотання ГО "Центр сприяння інвалідам "Надія" зазначає, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.10.2021 у справі №916/3005/21 відкрито провадження за позовом ГО "Центр сприяння інвалідам "Надія" до Одеської міської ради про визнання недійсним п.6.1 Договору купівлі-продажу від 05.03.2018р., укладеного між територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради та Громадською організацією "Центр сприяння інвалідам "Надія" щодо нежилих приміщень 1-го,2-го,3-го,4-го поверхів та підвалу №501 загальною площею 1790,0 кв.м. за адресою: м.Одеса, вул. Канатна, 93, що посвідчений 05.03.2018р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за №371.

Оскільки ухвалення рішення у господарській справі №916/3005/21 в частині визнання недійсним спірного Договору матиме суттєве та безпосереднє значення при розгляді даної справи, що свідчить про об`єктивну неможливість розгляду справи №916/594/21, що є безумовною підставою для зупинення провадження у даній справі відповідно до п.5 ч.1 ст.227 ГПК України.

21.10.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" надійшло клопотання, відповідно до якого апелянт просить суд: продовжити строк розгляду апеляційної скарги у справі №916/594/21 за апеляційною скаргою Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" на незначний термін, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, пов`язаних з належним повідомленням учасників справи про час та місце проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою онлайн сервісу відеоконференцзв`язку «EASYCON»; клопотання Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" про розгляд справи у режимі відеоконференції задовольнити; відкласти на незначний термін розгляд справи №916/594/21 за апеляційною скаргою Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" для проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника апелянта - адвоката Трофимчука Олександра Вікторовича за допомогою онлайн сервісу відеоконференцзв`язку «EASYCON».

Обґрунтовуючи вказане клопотання Громадська організація "Центр сприяння інвалідам "Надія" зазначає, що представник відповідача адвокат Трофимчук Олександр Вікторович, який приймав участь в засіданнях першої інстанції захворів на Ковід-19. Станом на 20.10.2021 йому рекомендовано утриматись від спілкування з іншими особами.

Розглянувши клопотання апелянта про зупинення провадження, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення та зазначає, що у разі задоволення Господарським судом Одеської області позовних вимог Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" та буде визнано недійсним спірний пункт Договору купівлі-продажу від 05.03.2018р., відповідач не позбавлений права після прийняття рішення по справі №916/3005/21 та набрання законної сили рішення у даній справи, звернутися до суду з заявою за нововиявленими обставинами в порядку ст. ст. 320-325 ГПК України.

Розглянувши клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.11,12 ст.270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника скаржника.

Крім того колегія суддів зазначає, що Громадською організацією "Центр сприяння інвалідам "Надія" не надано доказів представництва інтересів відповідача в суді апеляційної інстанції саме адвокатом Трофимчуком Олександром Вікторовичем (Договір про надання правової допомоги, ордер).

У судовому засіданні 21.10.2021р. представники позивача та третьої особи заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених в відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиви на неї, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Одеської міської ради від 30.06.2016р. №785-VІІ внесено зміни до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню в інший спосіб, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 24.12.2014р. №6014-VІ, доповнивши його нежилими приміщеннями 1-го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу №501 загальною площею 1790,9кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93, які підлягають викупу орендарем за грошові кошти.

На виконання вказаного рішення 05.03.2018р. між територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради від імені якої діяв Департамент комунальної власності (Продавець) та Громадською організацією «Центр сприяння інвалідам «Надія» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу зазначених нежилих приміщень (далі договір) та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 05.03.2018р. за №371 відповідно до умов якого Продавець продав, а Покупець купив індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу №501 загальною площею 1790,9кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, буд. 93 (п.1.1. договору).

Згідно п. 2.1. договору Покупець зобов`язаний сплатити ціну продажу об`єкта у розмірі 15287400,00грн. (валютний еквівалент 576102,56дол.США за курсом, встановленим Національним банком України станом на 05.03.2018р.), за рахунок власних коштів протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до п. 5.4.1. договору Покупець зобов`язаний у встановлений договором термін сплатити ціну продажу об`єкта купівлі-продажу, штрафних санкцій, що можуть виникнути у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за цим договором, підписати договір про повний розрахунок за придбаний об`єкт купівлі-продажу та Акт приймання-передачі об`єкта, зазначеного у п. 1.1. договору.

Згідно з п. 6.1. договору у разі несплати Покупцем коштів, передбачених розділом 2 «Порядок розрахунків за придбаний об`єкт», у термін 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору Покупець сплачує на користь продавця неустойку в розмірі 20% ціни продажу об`єкта купівлі-продажу, зазначеної у п. 1.4. цього договору. У разі несплати ціни продажу об`єкта купівлі-продажу разом з неустойкою протягом наступних 30 календарних днів даний договір підлягає розірванню.

Як вказує позивач, умовами договору передбачено, що Покупець здійснює оплату у розмірі 15287400,00грн. протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору. Договір нотаріально посвідчено 05.03.2018р., а тому оплата вартості нежилих приміщень мала бути здійснена до 04.04.2018р.

Позивач зазначає, що всупереч вищевказаним положенням договору, які є обов`язковими до виконання, відповідачем не сплачено ні ціну продажу об`єкта нерухомого майна, ні штрафні санкції, які виникли внаслідок неналежного виконання покупцем обов`язків за договором. Несплата коштів за об`єкт приватизації згідно з договором купівлі-продажу протягом 60 днів з дня укладення договору купівлі-продажу є підставою для розірвання такого договору відповідно до статті 30 Закону України ««Про приватизацію державного і комунального майна».

Як вказує позивач, за несплату коштів за об`єкт приватизації згідно з договором купівлі-продажу протягом 30 днів з дня укладення договору купівлі-продажу нараховується неустойка. Враховуючи несплату відповідачем вартості об`єкта купівлі-продажу позивачем нараховано відповідачу неустойку у сумі 3219906,34грн.

Предметом спору у даній справі є вимоги про розірвання договору купівлі-продажу від 05.03.2018р., укладеного між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр сприяння інвалідам «Надія» щодо нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу №501 загальною площею 1790,9кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 05.03.2018р. за №371 та стягнення з Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія» неустойки у розмірі 3219906,34грн.

Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про наявність підстав для задоволення позовних вимог Одеської міської ради з огляду на наступне.

Щодо вимог про розірвання договору купівлі-продажу

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як зазначалось вище, рішенням Одеської міської ради від 30.06.2016р. №785-VІІ внесено зміни до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню в інший спосіб, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 24.12.2014р. №6014-VІ, доповнивши його нежилими приміщеннями 1-го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу №501 загальною площею 1790,9кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93, які підлягають викупу орендарем за грошові кошти.

На виконання вказаного рішення 05.03.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 05.03.2018р. за №371 договір купівлі-продажу відповідно до умов якого позивач продав, а відповідач купив індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу №501 загальною площею 1790,9кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, буд. 93.

Як підставно зазначено судом першої інстанції, безпідставними є посилання позивача на Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна», оскільки вказаний Закон набув чинності 07.03.2018р., натомість договір було укладено 05.03.2018р. тобто до набрання чинності Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» тому вказаний Закон до спірних відносин між сторонами на застосовується.

На час укладання спірного договору, а саме 05.03.2018р. діяв Закон України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється зокрема шляхом викупу.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна. Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації.

Положеннями ч. 5 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» передбачено, що договір купівлі-продажу є підставою для внесення коштів у банківську установу на обумовлений договором рахунок як оплату за придбаний об`єкт приватизації.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 24 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» встановлено, що покупець, який підписав договір купівлі-продажу, сплачує на відповідний поточний рахунок органів приватизації ціну продажу об`єкта приватизації не пізніше ніж протягом 30 днів з дня підписання договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 2.1. Договору відповідач був зобов`язаний сплатити ціну продажу об`єкта у розмірі 15287400,00грн. (валютний еквівалент 576102,56дол.США за курсом, встановленим Національним банком України станом на 05.03.2018р.), за рахунок власних коштів протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст.193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, всупереч положенням умов договору, які є обов`язковими до виконання, відповідачем не сплачено ціну продажу об`єкта нерухомого майна.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» несплата коштів за об`єкт приватизації згідно з договором купівлі-продажу протягом 60 днів з дня укладення договору купівлі-продажу є підставою для розірвання такого договору відповідно до ст. 30 цього Закону.

Посилання апелянта на те, що ані позивачем, ані третьою особою в порушення вимог статті 188 Господарського кодексу України не направлялось відповідачу жодного проекту угоди про розірвання або жодної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу та відсутність матеріалах справи доказів письмового повідомлення відповідача про розірвання спірного договору є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» встановлено, що несплата коштів за об`єкт приватизації згідно з договором купівлі-продажу протягом 60 днів з дня укладення договору купівлі-продажу є підставою для розірвання такого договору відповідно до ст. 30 цього Закону.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як вірно вказано позивачем, іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до вказаної статті є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин. Той факт, що сторона договору не скористалася процедурою позасудового врегулювання питання зміни чи розірвання договору, навіть коли порядок здійснення такої процедури врегульовано законодавчо, не позбавляє таку сторону можливості належним чином реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у ч.2 ст. 651 ЦК України.

Враховуючи невиконання відповідачем умов договору щодо сплати вартості об`єкта купівлі-продажу у встановлений договором строк, що є істотним порушенням умов договору та враховуючи положення ч. 3 ст. 24 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», яким встановлено, що несплата коштів за об`єкт приватизації згідно з договором купівлі-продажу протягом 60 днів з дня укладення договору купівлі-продажу є підставою для розірвання такого договору відповідно до ст. 30 цього Закону, позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу від 05.03.2018р., укладеного між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр сприяння інвалідам «Надія» щодо нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу №501 загальною площею 1790,9кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 05.03.2018р.за №371 є обґрунтованими та господарським судом правомірно задоволено позов у вказані частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 3219906,34грн.

За умовами частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу частин першої, другої та четвертої статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» за несплату коштів за об`єкт приватизації згідно з договором купівлі-продажу протягом 30 днів з дня укладення договору купівлі-продажу нараховується неустойка.

Пунктом 6.1. договору сторони встановили, що у разі несплати Покупцем коштів, передбачених розділом 2 «Порядок розрахунків за придбаний об`єкт», у термін 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору Покупець сплачує на користь продавця неустойку в розмірі 20% ціни продажу об`єкта купівлі-продажу, зазначеної у п. 1.4. цього договору. У разі несплати ціни продажу об`єкта купівлі-продажу разом з неустойкою протягом 30 календарних днів даний договір купівлі-продажу підлягає розірванню.

Враховуючи несплату відповідачем вартості об`єкта купівлі-продажу позивачем нараховано відповідачу неустойку у сумі 3219906,34грн.

Водночас, вважаючи вимоги позивача про стягнення неустойки у сумі 3219906,34грн. за договором купівлі-продажу відповідачем зазначено, що прострочення виконання зобов`язання за договором, а отже і строк позовної давності починає відлік з 05.04.2018р. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України). Чинним наразі та на момент укладання договору купівлі-продажу законодавством України не передбачено інших строків позовної давності для стягнення неустойки за договором купівлі-продажу, окрім визначений ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, а між сторонами договору купівлі-продажу не має жодних домовленостей щодо збільшення зазначеного строку. Таким чином, строк позовної давності щодо стягнення з відповідача неустойки за договором купівлі-продажу сплив 05.04.2019р. У зв`язку з чим, Громадська організація «Центр сприяння інвалідам «Надія» просить застосувати строк позовної давності до вимог Одеської міської ради щодо стягнення з Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія» неустойки у сумі 3219906,34грн. (або в іншому розмірі) за договором купівлі-продажу від 05.03.2018р.

Законодавством визначено строк позовної давності, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК). Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 6.1. договору у разі несплати Покупцем коштів, передбачених розділом 2 «Порядок розрахунків за придбаний об`єкт», у термін 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору Покупець сплачує на користь продавця неустойку в розмірі 20% ціни продажу об`єкта купівлі-продажу, зазначеної у п. 1.4. цього договору.

Між тим для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити безпосередньо з мети встановлення у договорі та законодавстві відповідних способів захисту.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання, її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або несвоєчасне виконання обов`язку.

Тобто, неустойка є штрафною санкцією, яка спрямована безпосередньо на понесення винною стороною матеріальних збитків, у разі неналежного виконання зобов`язання.

Водночас, у даному випадку стягнення 20% ціни продажу слід розглядати як особливу міру відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вказана сума виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У відповідності до умов спірного договору, місцевий бюджет у 2018 році мав отримати 15 287 400,00 грн. Водночас, вказані кошти, на які законно розраховував продавець при укладанні договору, не отримано Одеською міською радою та не використано у своїй діяльності.

А тому майнове право та інтерес позивача має бути захищено шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, доводи скаржника щодо виконання ним умов оренди спірних приміщень та сплати ним орендної плати не можуть враховуватись при розгляді справи, адже предметом розгляду є саме виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу приміщень, а не виконання умов договору оренди приміщень. Виконання відповідачем Договору оренди спірних приміщень не впливає жодним чином на його зобов`язання щодо сплати ціни об`єкту продажу та неустойки у строк встановлений Договором купівлі-продажу та не звільняє його від сплати коштів, як це передбачено спірним Договором.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 Цивільного кодексу України).

При цьому, встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб`єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

До того ж, і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою позовна давність починає обчислюватися з одного і того самого моменту: коли особа, у даному випадку держава, довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18).

Це правило пов`язано не тільки із часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи спірний договір купівлі-продажу укладений між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої діє Департамент комунальної власності Одеської міської ради на підставі Положення про Департамент, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 р. № 2752-VІІ, та ГО «Центр сприяння інвалідам «Надія».

Відповідно до розділу 2 договору «Порядок розрахунків за придбаний об`єкт» покупець мав сплатити ціну продажу на рахунок Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Враховуючи зазначене, надходження коштів контролював Департамент комунальної власності Одеської міської ради, натомість Одеська міська рада не мала доступу до таких рахунків та була позбавлена можливості перевірити вчасне надходження відповідних коштів.

Основними завданнями Департаменту комунальної власності Одеської міської ради є реалізація місцевої політики у сфері управління комунальною власністю та забезпечення надходження коштів до бюджету міста за рахунок ефективного обліку, використання, збереження майна територіальної громади.

Саме Департамент комунальної власності Одеської міської ради укладає цивільно-правові угоди з попереднім повідомленням постійної комісії з комунальної власності (договори оренди, купівлі-продажу, застави, дарування, користування, позички, концесії майна та інші угоди відповідно до чинного законодавства України) та контролює їх виконання.

Одеська міська рада звернулась до суду з даним позовом після надходження листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 11.11.2020р. №01-13/4561, яким було повідомлено про несплату відповідачем ціни продажу та необхідність вжиття відповідних заходів реагування.

Враховуючи, що спірний договір купівлі-продажу укладений між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої діє Департамент комунальної власності Одеської міської ради на підставі Положення про Департамент, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 р. № 2752-VІІ, та ГО «Центр сприяння інвалідам «Надія» та відповідно до розділу 2 договору «Порядок розрахунків за придбаний об`єкт» покупець мав сплатити ціну продажу на рахунок саме Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Враховуючи, що надходження коштів контролював Департамент комунальної власності Одеської міської ради та позивач не мав доступу до таких рахунків та був позбавлений можливості перевірити вчасне надходження відповідних коштів, а дізнався про несплату відповідачем ціни продажу лише з листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 11.11.2020р. №01-13/4561, суд дійшов правомірного висновку, що позивачем не пропущений строк для звернення до суду з вимогами про сплату неустойки.

Приймаючи до уваги вищевикладене, заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки у сумі 3219906,34грн. є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, заявлені в межах строку позовної давності та підставно задоволенні господарським судом.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 29.06.2021 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "Надія" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2021р. у справі №916/594/21 без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

„25" жовтня 2021 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя В.М. Головей

Суддя Г.П. Разюк