ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. Справа №914/1161/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Матущака О.І.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.,

явка учасників процесу:

від позивача - не з`явився;

від відповідача-1 - Горбай Р.С. (ордер №1089491 від 12.10.2021);

від відповідача-2 - не з`явився;

від відповідача-3 - не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу акціонерного товариства «Таскомбанк» за №12866/701.1 від 11.08.2021

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.08.2021 суддя: Горецька З.В. м. Львів

про призначення експертизи

у справі №914/1161/21

за позовом акціонерного товариства «Таскомбанк», м. Київ

до відповідача 1 приватного підприємтсва «Алмазпромресурси», м. Львів,

до відповідача 2 ОСОБА_1 , м. Львів,

до відповідача 3 ОСОБА_2 , м. Львів

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви відповідача-1 про призначення експертизи.

30.07.2021 у Господарський суд Львівської області надійшла заява приватного підприємтсва «Алмазпромресурси» (далі по тексту - ПП «Алмазпромресурси») в якій просить суд призначити судову економічну фінансову-кредитну експертизу у справі №914/1161/21.

Відповідач-1, заяву про призначення судової експертизи обґрунтовує тим, що при аналізі розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено суттєві розбіжності.

Для їх усунення та з врахуванням обсягу, складності, необхідності дослідження умов кредитного договору, додаткових угод та додатків і з метою усунення суперечностей у розрахунках кожної із сторін, що потребують спеціальних знань, просить призначити судову експертизу.

Правовими підставами зазначає ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 99, п. 3 ч. 3 ст. 162, п. 2 ч. 1 ст. 228 ГПК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.08.2021 задоволено вищезазначене клопотання про призначення судової економічної (фінансово-кредитної ) експертизи, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлено наступні питання:

-чи сума заборгованості за кредитом відповідає умовам кредитного договору та підтверджена документами первинного обліку?

-чи сума заборгованості за тілом кредиту визначена у відповідності до умов кредитного договору?

-чи сума відсотків за користування кредитом визначена у відповідності до умов кредитного договору?

-чи при розрахунку пені позивач виходив з дійсних сум заборгованості, підтверджених умовами кредитного договору та документами первинного обліку?

Вказана ухвала мотивована посиланням на ст. 99 ГПК України.

Потребу в спеціальних знаннях в цій галузі, суд першої інстанції мотивує необхідністю встановити розмір заборгованості і розмір повернутих відповідачем кредитних коштів за кредитним договором. При цьому встановити метод нарахування позивачем процентів за кредитним договором відповідним положенням про кредитування та облікову звітність

На час проведення експертизи зупинено провадження у справі №914/1161/21 на підставі ст.228 ГПК України.

Зобов`язано сторін у справі своєчасно надавати на вимогу експертів всі необхідні для проведення експертизи додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи, забезпечити доступ до об`єкта експертизи, надавати на вимогу експерта додаткові документи, пояснення тощо.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання відповідача-1 про призначення експертизи, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що:

1)суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності та змагальності судового процесу, оскільки не звернув уваги, що не скориставшись своїм право на подання відзиву на позовну заяву відповідач-1 у силу ч. 4 ст. 165 ГПК України позбавив себе права заперечувати проти обставин щодо розміру заборгованості по тілу кредиту, зокрема, шляхом заявлення клопотання про призначення експертизи;

2)висновок місцевого господарського суду про наявність дійсної потреби в призначенні експертизи не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки наявні у справі докази дозволяють вирішити спір по суті.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача-1.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 погоджується з висновками місцевого господарського суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені в оскаржуваній ухвалі.

В судове засідання 13.10.2021 з`явився представник відповідача-1, представник позивача просив здійснювати розгляд апеляційної скарги без його участі (заявка б/н від 01.10.2021 (вх.№01-04/6872/21 від 05.10.2021).

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи, а тому в силу п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за їх відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача-1 заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача-1, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про призначення в справі судової економічної (фінансово-кредитної) експертизи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1)для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2)жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Статтею 101 ГПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

За визначенням статті 73 ГПК України експертний висновок є письмовим доказом у справі. Експертний висновок - це письмове викладення експертом відомостей про обставини, що мають значення для справи, встановлені експертом на підставі його спеціальних знань і отриманих у результаті проведеного дослідження матеріалів справи, яке ґрунтується на сформульованому в ухвалі суду про призначення експертизи завданні.

Аналіз положень статей 73, 99 ГПК України дозволяє зробити висновок про те, що висновок експерта складається за результатами проведення судової експертизи та є одним із видів доказів у справі; експертиза призначається судом за його власною ініціативою або за клопотанням учасника справи у випадку, коли суд вважає, що має дійсну потребу в спеціальних знаннях для встановлення певних фактичних даних, що входять до предмета доказування.

Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування в справі, нарівні з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 910/21067/17).

Отже, законодавцем обов`язок доказування обґрунтованості вимог позивача певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-позивачем. У випадку ненадання позивачем сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд відмовляє у задоволенні позову. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду. Воно не може бути замінене висновком експерта-економіста, який не обмежений вимогами статей 76-79 ГПК України та межами дослідницької функції суду саме на цій стадії розгляду справи. Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з тієї сукупності доказів, які надані позивачем

Окрім того, судова експертиза призначається тільки у разі, коли висновки експерта не можуть замінити інші докази, які знаходяться у матеріалах справи чи неможливо застосувати інші засоби доказування (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 910/4292/13).

Відповідно до ч. 2 ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Предметом заявленого у даній справі позову є вимоги кредитора (банку) спрямовані до боржника та двох поручителів про стягнення основної заборгованості за кредитним договором , а також нарахованих з цієї суми відсотків за користування кредитом та пені.

У справах про стягнення заборгованості за кредитним договором до предмета доказування включається наступна сукупність фактів: укладення кредитного договору, надання грошових коштів позичальнику в розмірах та на умовах, встановлених договором, повернення, часткове повернення чи не повернення кредитних коштів та сплата відсотків, розмір заборгованості, що утворилась.

З огляду на таке, апеляційний господарський суд зазначає, що призначення судово-економічної експертизи, предметом якої є дослідження документального підтвердження розміру заборгованості в спірних позовних вимогах на підставі доказів, наданих суду позивачем, відповідачем чи іншими учасниками.

А тому, в цій справі, за цим предметом дослідження не вимагається застосування спеціальних економічних знань, а є повнота документального підтвердження грошових вимог. У цьому випадку виникають наслідки делегування судом власних повноважень з дослідження належності та повноти документальних доказів іншій особі (судовому експерту), що не відповідає конституційним принципам судочинства.

Зі змісту ухвали Господарського суду Львівської області від 02.08.2021 вбачається, що призначено судову економічну (фінансово-кредитну) експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо суми заборгованості та її відповідність умовам кредитного договору та її документального підтвердження первинним обліком.

При призначенні судової експертизи, суд першої інстанцій виходив із того, що дані бухгалтерського обліку позивача та відповідача суттєво різняться.

Таким чином, винесені судом на вирішення судового експерта питання стосуються обґрунтованості розрахунку заборгованості за кредитним договором, відсотків та пені, який наданий позивачем, що за своєю суттю є питанням права (правової оцінки), а не об`єктом економічного аналізу.

Сукупний аналіз змісту поставлених в оскаржуваній ухвалі питань експерту, свідчить про те, що метою призначення економічної судової експертизи не є необхідність у спеціальних знаннях, а оцінка відповідності розрахунку позивача умовам договору, що належить до компетенції суду.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що розрахунок відсотків та пені, регулюється умовами договору та приписами чинного законодавства та жодним чином не мотивував, які саме питання (період прострочення, відсоток річних, розмір пені, що підлягає застосуванню) для визначення правомірності здійснених позивачем нарахувань потребують спеціальних знань у цій галузі.

Отже винесені судом на вирішення судового експерта питання безпосередньо стосуються умов кредитного договору та приписів чинного законодавства та можуть бути вирішені судом шляхом надання оцінки умовам кредитного договору в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, виписки по особовому рахунку боржника ТОВ «Алмазпромресурси» (відповідач-1) (а.с.76-260,т.1).

З огляду на це обґрунтованими є доводи апелянта про те, що висновок місцевого господарського суду про наявність дійсної потреби в призначенні експертизи не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки наявні у справі докази дозволяють вирішити спір по суті.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема, у випадках призначення судом експертизи.

Провадження по справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 228 цього Кодексу - на час проведення експертизи (пункт 6 частини першої статті 229 ГПК України).

Ухвала суду про призначення судової експертизи є причиною вжиття судом заходів щодо зупинення провадження у справі. Отже, призначення судової експертизи перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із зупиненням провадження у справі. Вихід суду за межі наданої йому компетенції при призначенні судової експертизи може мати наслідком незаконне зупинення провадження у справі, що вимагає в цілому скасування ухвали суду про призначення судової експертизи.

Відтак, ухвалу місцевого господарського суду про призначення експертизи, предметом якої визначено документальне підтвердження розміру вимог позивача, необхідно вважати прийнятою з порушенням процесуальних норм. У зв`язку з викладеним, таку ухвалу також не можна вважати такою, що винесена з дотриманням загальних норм процесуального права щодо призначення судом експертизи з виходом за межі компетенції суду.

Таким чином, призначення судової експертизи призвело до прийняття судом неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження у справі.

Подібного правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду України у постанові 26.10.2018 у справі №910/9971/17.

Окрім того, оскаржуваною ухвалою обов`язано сторін у справі своєчасно надавати на вимогу експертів всі необхідні для проведення експертизи додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи, забезпечити доступ до об`єкта експертизи, надавати на вимогу експерта додаткові документи, пояснення тощо.

При цьому судом першої інстанції не враховано, що зобов`язання сторін надати експерту на його вимогу об`єкти дослідження, документи та пояснення створило додаткові можливості щодо подання в справу додаткових доказів, поза обсягом тих доказів на обґрунтування своїх вимог, які були надані заявником у порядку вимог норм ГПК України. Також, судом надано можливість здійснення експертизи за документами, які не знаходяться в матеріалах справи.

Зазначене підтверджує порушення місцевим судом принципу змагальності господарського судочинства відповідно до статті 13 ГПК України та загальних правил збирання матеріалів для проведення експертизи відповідно до статті 102 ГПК України, які обмежують повноваження сторін при проведенні судової експертизи виключно поданням доказів до суду і за правилами, передбаченими цим Кодексом для подання доказів, не надаючи можливості подавати такі докази безпосередньо судовому експерту (частина третя статті 102 ГПК України).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З цих підстав доводи апеляційної скарги є такими, що знайшли підтвердження в судовому засіданні, відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Заперечення на апеляційну скаргу є такими, що не відповідають нормам процесуального права та спростовані вище встановленими обставинами апеляційним судом.

У зв`язку з викладеним оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що винесена з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, ГПК України пов`язує процесуальну необхідність направлення справи для продовження розгляду з обставиною неможливості здійснення подальшого розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Виходячи зі змісту ст. 129 ГПК України, оскільки за наслідками апеляційного перегляду скасовано ухвалу суду першої інстанції, а справу направлено для продовження розгляду, то судовий збір у розмірі 2270,00 грн., який сплачений позивачем за подання апеляційної скарги покладається на відповідача-1.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 280-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Таскомбанк» за №12866/701.1 від 11.08.2021 - задоволити.

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.08.2021 у справі №914/1161/21 - скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання приватного підприємства «Алмазпромресурси» про призначення судової економічної фінансово-кредитної експертизи в справі №914/1161/21.

Справу №914/1161/21 направити до Господарського суду Львівської області для продовження розгляду.

Стягнути з приватного підприємтсва «Алмазпромресурси» (вул. Промислова, 25, Львів, 79024, код - 35145885) на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, код - 09806443) 2270,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати наказ в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий (суддя-доповідач): С.М. Бойко

Судді: О.І. Матущак

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено 26.10.2021.