ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2021 р. Справа№ 910/1421/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Скрипки І.М.

Зубець Л.П.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021

у справі №910/1421/21 (суддя: Курдельчук І. Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Культтовари+»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 569 949,66 грн,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Культтовари+» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення грошових коштів у сумі 569 949,66 грн., з яких: 526 817,30 грн. - основного боргу за договором поставки продукції від 26.11.2019 №608(6)19УК/53-121-01-19-08835, укладеного 03.12.2019; 26 766,39 грн. інфляційних нарахувань; 16 365,97 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати поставленого йому товару за договором поставки продукції №608(6)19УК/53-121-01-19-08835, укладеного 03.12.2019 (далі - договір).

15.03.2021 від відповідача до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДП «НАЕК «Енергоатом» повідомив суд що ним у повному обсязі сплачено основну заборгованість за договором в сумі 526 817,30 грн., надано копії відповідних платіжних доручень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 у справі №910/1421/21 закрито провадження у справі №910/1421/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КУЛЬТТОВАРИ+» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» про стягнення 569 949,66 грн., в частині вимог про стягнення 526 817,30 грн. - основної заборгованості, у зв`язку із відсутністю предмету спору. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КУЛЬТТОВАРИ+» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» про стягнення 569 949,66 грн. задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КУЛЬТТОВАРИ+» 3% річних у розмірі 16 365,97 грн., інфляційні втрати у розмірі 26 766,39 грн. та судовий збір у розмірі 8 549,24 грн.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши обставини прострочки виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки продукції №608(6)19УК/53-121-01-19-08835 від 03.12.2019 року, керуючись приписами ч.ч.1, 2 ст.193, ст.265 ГК України та ст.ст. 612, 625, 655, 692, 712 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. При цьому, у зв`язку з погашенням відповідачем основної заборгованості під час розгляду спору місцевим судом, провадження у справі в частині вказаних вимог закрито на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/1421/21 в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 16 365,97 грн., інфляційних втрат в розмірі 26 766,39 грн. та судового збору в розмірі 8 549,24 грн. і ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушення норм матеріального права. Так, відповідач наполягає на тому, що судом невірно було застосовано приписи ст. ст. 530, 625 ЦК України, оскільки строк виконання зобов`язання з оплати товару в частині розміру ПДВ не настав з огляду на відсутність в умовах договору строків оплати цієї суми та ненадання позивачем вимоги про оплату. За доводами апелянта, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних та 3% річних не було враховано положення п.3.2 договору, згідно якого суми ПДВ оплачуються після отримання покупцем від постачальника податкової накладної.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2021, апеляційну скаргу у справі №910/1421/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021; розгляд справи призначено на 30.06.2021; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

29.06.2021 до апеляційного суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника ТОВ «Культтовари+», за наявними у справі матеріалами. При цьому, у вказаному клопотанні позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 у справі №910/1421/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 30.06.2021 апеляційний суд, заслухавши пояснення уповноваженого представника відповідача, який вказане клопотання залишив на розсуд суду, ухвалив клопотання позивача задовольнити, справу розглядати за відсутності представника позивача.

У подальшому склад колегії суддів змінювався та оголошувалась перерва у розгляді справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Мартюк А.І., апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 у справі №910/1421/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 справу №910/1421/21 прийнято до розгляду у визначеному складі суду.

Позивач не скористався своїм правом - у встановлений судом процесуальний строк письмового відзиву на апеляційну скаргу не подав, що у відповідності до ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку.

У судове засідання 18.10.2021 з`явився уповноважений представник відповідача, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 16 365,97 грн., інфляційних втрат в розмірі 26 766,39 грн. та судового збору в розмірі 8 549,24 грн.

У судове засідання 18.10.2021 представник позивача не з`явився, при цьому судом враховано зазначене вище клопотання позивача про розгляд справи без участі його уповноваженого представника, яке надійшло до суду 29.06.2021 та його правову позицію.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи без його участі, з метою дотримання розумних строків розгляду спору, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до ст.269, ч.1 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та сторонами не заперечується, 03.12.2019 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (покупець за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Культтовари+» (постачальник за договором, позивач у справі) укладено договір поставки товару №608(6)19УК/53-121-01-19-08835, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити продукцію, визначену у п. 1.1. договору.

Строк поставки продукції: грудень 2019 року (п. 1.2. договору).

Вартість договору без урахування ПДВ становить - 522 224,25 грн., крім того ПДВ - 104 444,85 грн. Загальна вартість договору з урахуванням ПДВ - 626 669,10 грн. (п. 3.1. договору).

Згідно п.п. 3.2., 3.3. розрахунок за продукцію здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції. Оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

У випадку ненадання постачальником покупцю у встановлений законодавством строк електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити вартість договору, передбачену п.3.1. цього договору на суму ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №608(6) 19УК/53-121-01-19-08835 позивачем: 06.12.2019 за видатковою накладною №54724 від 06.12.2019 було здійснено поставку продукції на суму 405 198,60 грн.; 17.12.2019 за видатковою накладною №3-52778/1 від 17.12.2019 було здійснено поставку продукції на суму 165 856,32 грн.; 24.12.2019 за видатковою накладною №3-52778 від 24.12.2019 було здійснено поставку продукції на суму 55 614,18 грн.

Всього за договором здійснено поставку продукції на суму 626 669,10 грн.

ТОВ «Культтовари+» на адресу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» направлено претензію №55 від 19.03.2020, в якій позивач вимагав здійснити оплату поставленого та отриманого відповідачем товару за вказаним договором.

У відповідь на вказану претензію відповідачем листом №07-105/10752 від 22.05.2020 запропоновано продавцю розглянути можливість щодо перенесення до кінця поточного року виконання покупцем договірних зобов`язань в частині оплати за поставку товару за договором.

Листом ТОВ "Культтовари+" на лист №07-105/10752 від 22.05.2020 повідомив відповідача про відсутність економічної можливості здійснення перенесення терміну оплати за поставку товару.

ТОВ "Культтовари+" повторно зверталось до відповідача з претензіями №171 від 02.12.2020, №175 від 16.12.2020 про сплату заборгованості, зокрема, за вищенаведеним договором.

Відповідач, прийнявши товар за видатковими накладними, оплату здійснив частково, сплативши 18.05.2020 року за продукцію, поставлену за видатковою накладною 3-52778/1 від 17.12.2019 кошти в сумі 91 430,20 грн. та 8 421,60 грн., а всього 99 851,80 грн.

Місцевим судом встановлено, що станом на день подання даного позову відповідач поставлений товар в повному обсязі не оплатив та загальна заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становила 526 817,30 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, як зазначає позивач, виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленої продукції, внаслідок чого утворилася заборгованість на суму 526 817,30 грн., що стало підставою для пред`явлення позову у даній справі про стягнення 526 817,30 грн. заборгованості за договором, 26 766,39 грн. інфляційних нарахувань та 16 365,97 грн. 3% річних.

Проте, відповідачем в процесі розгляду справи в суді першої інстанції сплачено суму основної заборгованості в сумі 526 817,30 грн.

Місцевим судом, враховуючи сплату боргу після відкриття провадження у справі, що підтверджено платіжними дорученнями від 18.02.2021, зазначено, що спір між сторонами в частині боргу відсутній, а тому провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю предмету спору.

Таким чином, станом на день вирішення спору місцевим судом, позивач просив стягнути з відповідача 26 766,39 грн. інфляційних нарахувань та 16 365,97 грн. 3% річних, нарахованих на суму боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 526 ЦК України, яка кореспондується зі ст.193 ГК України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, правове регулювання якого здійснюється за правилами Цивільного кодексу України з урахуванням положень Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 687 ЦК України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та сторонами не заперечується, позивачем належним чином виконано зобов`язання з поставки товару за договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: №54724 від 06.12.2019 на суму 405 198,60 грн.; №3-52778/1 від 17.12.2019 на суму 165 856,32 грн.; №3-52778 від 24.12.2019 на суму 55 614,18 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками продавця і покупця, а також скріплені печатками цих юридичних осіб. Будь-які заперечення щодо якості отриманої продукції в матеріалах справи відсутні.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, прийнявши товар за видатковими накладними, оплату здійснив частково, сплативши 18.05.2020 року за продукцію, поставлену за видатковою накладною №3-52778/1 від 17.12.2019 кошти в сумі 91 430,20 грн. та 8 421,60 грн., а всього 99 851,80 грн.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Беручи до уваги те, що відповідач у визначеному в договорі порядку не розрахувався в повному обсязі за отриману продукцію, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 526 817,30 грн. При цьому, з огляду на подання відповідачем доказів погашення вказаної заборгованості після відкриття провадження у даній справі, місцевим господарським судом правомірно на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрито провадження у справі в частині цих вимог.

Відповідно до ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Нормами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було зазначено вище, за умовами п.3.2. договору розрахунок за продукцію здійснюється протягом 45 календарних днів з дати поставки товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому ПК України випадку та порядку.

Зі змісту вищенаведеного пункту договору вбачається, що відповідач має здійснити розрахунок за продукцію протягом 45 календарних днів з моменту поставки продукції, при цьому, оплата частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється не раніше отримання доказів реєстрації відповідної податкової накладної.

За умовами пункту 3.3. договору, у випадку ненадання постачальником покупцю у встановлений законодавством строк електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити вартість договору, передбачену п.3.1. цього договору на суму ПДВ.

Відповідно до п. 4.5. договору постачальник зобов`язаний надати покупцю податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Мінфіну України №1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на дві електронні адреси покупця та протягом строку, визначеного чинною редакцією Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної (1); дата складання податкової накладної (2); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг (3); податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу) (4); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг (5); опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг (6); ціна постачання без урахування податку (7); ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні (8); загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку (9); код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (10); індивідуальний податковий номер (11).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п. 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі видаткової накладної №54724 від 06.12.2019 в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстрована податкова накладна №3 від 06.12.2019; згідно видаткової накладної №3-52778/1 від 17.12.2019 - податкова накладна №1 від 17.12.2019; згідно видаткової накладної №3-52778 1 від 24.12.2019 - податкова накладна №20 від 24.12.2019.

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Таким чином, враховуючи положення п.3.3. договору, а також зважаючи на те, що чинним законодавством визначено лише строк для реєстрації податкової накладної, який позивачем не порушено, а строку надання такої накладної контрагенту за договором не визначено, судова колегія, з урахуванням відсутності будь-яких претензій з боку відповідача щодо ненадання йому податкової накладної, приходить до висновку про обізнаність покупця щодо вчинення продавцем необхідних дій з реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Поряд з цим, судова колегія звертає увагу на те, що в процесі досудового врегулювання спору між сторонами відповідачем жодного разу не висловлювалась вимога про надання позивачем податкових накладних, зареєстрованих в порядку встановленому чинним законодавством, та, відповідно, про відсутність підстав для сплати заборгованості за отриманий товар з врахуванням сум ПДВ з огляду на положення п.3.3. договору. Більше того, наявна у справі переписка між сторонами свідчить про наявність прохання відповідача про відстрочку оплати, а також про визнання відповідачем суми заборгованості за отриманий товар саме з урахуванням податку.

У контексті наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлені вище обставини дають підстави для висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконанні обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

За сукупністю вищевикладеного, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать про правомірність нарахування позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних на всю суму заборгованості за товар з урахуванням сум ПДВ. При цьому, спосіб отримання відповідачем зареєстрованих у встановленому законом порядку податкових накладних (як від позивача, або з Єдиного реєстру податкових накладних) не може нівелювати встановленого Податковим кодексом України порядку включення сум податку у вартість товару та сплату його покупцем при його придбанні.

Здійснивши перевірку правильності проведеного позивачем розрахунку даної частини позовних вимог, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 16 365,97 грн. 3% річних та 26 766,39 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушення норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 у справі №910/1421/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 у справі №910/1421/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 у справі №910/1421/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція».

4. Справу №910/1421/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді І.М. Скрипка

Л.П. Зубець

Повний текст постанови складено та підписано 01.11.2021 у зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці.