ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2021 р. Справа№ 911/787/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Остапенка О.М.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

у присутності представників сторін згідно протоколу судового засідання

від 26.10.2021 року

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія надійних людей та розвитку»

на рішення господарського суду Київської області від 10.02.2021 року

(повний текст складено 05.04.2021 року)

у справі №911/787/19 (суддя Лопатін А.В.)

за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія надійних людей та розвитку» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ярмолінського Юрія Васильовича

до приватного підприємства «Асгард-Сервіс»

про визнання недійсним договору та відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 10.02.2021 року у справі №911/787/19 у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія надійних людей та розвитку» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В. (надалі по тексту - ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку», позивач, апелянт) до приватного підприємства підприємства «Асгард-Сервіс» (надалі - ПП «Асгард-Сервіс», відповідач) про визнання недійсним договору та відшкодування збитків відмовлено.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю. Також скаржник клопоче про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а також не доведено обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що вказував у позовній заяві про те, що останнім встановлено, що на земельній ділянці розташований павільйон «Риболовство України», який є державною власністю, але суд першої інстанції не прийняв до уваги цей факт та не з`ясував вказану обставину, не витребував необхідні для її повного та всебічного дослідження докази, а дійшов висновку про її спростування, посилаючись лише на посилання в договорі суперфіція, що земельна ділянка, яка є предметом договору, оглянута стороною-2 та на земельній ділянці не виявлено будь-яких об`єктів нерухомого майна. При цьому, місцевим судом не було витребувано належні та допустимі докази, в тому числі первинні документи, для з`ясування дійсного місцезнаходження павільйону «Риболовство України».

Щодо заборгованості відповідача зі сплати земельного податку та, як наслідок, накладення податкової застави на земельну ділянку, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що наявність заборгованості із земельного податку у відповідача була перешкодою для виконання умов договору сторонами, зокрема, позивачем, та подальшої реалізації мети взяття земельної ділянки у користування для забудови. Так, листом від 21.11.2016 року №2-16/09/1024 Великоолександрівська сільська рада Бориспільського району Київської області повідомила про те, що питання присвоєння адреси земельній ділянці площею 4,9612 га з кадастровим номером №:09:006:0129 можливе лише для погашення ПП «Асгард-Сервіс» заборгованості із земельного податку.

Тобто, ризики щодо можливої податкової застави стосовно земельної ділянки у зв`язку із наявністю податкового боргу, який існував на дату укладення спірного договору, були реальними та значно знижували цінність земельної ділянки як об`єкта зацікавленості позивача та як об`єкта суперфіція.

На думку скаржника, місцевий суд не взяв до уваги зазначену обставину, не надав оцінку наслідкам наявності заборгованості відповідача зі сплати земельного податку, хоча даний факт був прихований відповідачем від позивача на день укладення договору суперфіція та дійсно впливав на цінність земельної ділянки для позивача та збільшення ризиків щодо подальшої реалізації цілей, для яких вказана земельна ділянка передавалась у користування позивачу.

Щодо невиконання відповідачем обов`язку про зміну цільового призначення земельної ділянки апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до п. 7 договору суперфіція сторони домовились, що відповідач зобов`язаний здійснити зміну цільового призначення вказаної в договорі земельної ділянки на цільове призначення « 02.03- для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» протягом 6 місяців з дати посвідчення спірного договору на надати позивачу відповідні документи. При цьому, позивач зобов`язується надати відповідачу проект детального плану забудови зазначеної земельної ділянки.

Апелянт зазначає, що у чинному як на момент укладення спірного договору, так і на час розгляду справи, законодавстві відсутнє нормативне визначення «детальний план забудови земельної ділянки».

Саме детальний план території дає можливість змінення цільового призначення земельної ділянки, відповідно до детального плану території.

Однак, про детальний план території жодним словом не йдеться у спірному договорі і договором не визначається сторона, яка зобов`язана виготовити та погодити детальний план території.

Але, оскільки обов`язок зміни цільового призначення земельної ділянки покладений договором на власника земельної ділянки - відповідача у справі, то логічним є висновок, що саме власник земельної ділянки має виготовити та погодити проект детального плану території, інакше зміна цільового призначення земельної ділянки не можлива.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 06.05.2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» у справі №911/787/19 передано колегії суддів у складі: головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Ткаченка Б.О., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» на рішення господарського суду Київської області від 10.02.2021 року у справі №911/787/19 залишено без руху та надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2021 року поновлено ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Київської області від 10.02.2021 року у справі №911/787/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» на рішення господарського суду Київської області від 10.02.2021 року по справі №911/787/19 та призначено справу до розгляду на 23.06.2021 року.

15.06.2021 року через відділ документообігу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку», в якому відповідач просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, оскаржуване рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи поданий відзив відповідач зазначає, що вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, за правильно встановлених обставин справи, при належній та об`єктивній оцінці наданих суду доказів, з детальним викладенням обставин справи.

Відповідач зазначає, що станом на дату укладення договору апелянтом безпосередньо було оглянуто земельну ділянку. На момент укладення договору у апелянта не було жодних претензій до якостей і властивостей земельної ділянки, а представник апелянта своїм власноручним підписом на договорі та акті приймання - передачі нерухомого майна підтвердив, що будь-яких об`єктів нерухомого майна на земельній ділянці ним не виявлено.

На думку відповідача, вказане свідчить про безпідставність тверджень апелянта стосовно введення його в оману з боку відповідача щодо якості та властивостей земельної ділянки, яка була оглянута безпосередньо уповноваженим представником ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» на предмет наявності на ній будь-яких об`єктів нерухомого майна, що підтверджується самим договором та підписаним сторонами актом приймання-передачі.

Крім того, відповідач вважає, що аргументи апелянта щодо неврахування судом відомостей, зазначених в інформаційній довідці від 31.03.2020 року №205778806 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, також не заслуговують на увагу. Вказані аргументи зводяться виключно до необґрунтованих припущень та помилкових тверджень апелянта про те, що оскільки у вказаній довідці в інформації про павільйон «Риболовство України» не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, то він безпідставно наполягає на тому, що вказаний павільйон знаходиться саме на спірній земельній ділянці, хоча жодних належних, достовірних доказів на підтвердження вказаних обставин ним не надано.

Щодо твердження апелянта стосовно того, що виконання зобов`язання відповідача щодо зміни цільового призначення земельної ділянки пов`язується саме з датою посвідчення спірного договору - протягом 6 місяців з дати посвідчення договору, а не з будь-якими діями позивача, відповідач зазначає, що, на його думку, зазначені твердження не відповідають дійсності та спростовуються самим договором, який було укладено між сторонами.

За умовами укладеного договору дії сторони-1 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки повністю залежали від дій сторони-2 щодо надання стороні-1 проекту детального плану забудови зазначеної земельної ділянки, який стороною-2 стороні-1 так і не був наданий. За таких обставин, оскільки проект детального плану забудови стороною-2 не був виготовлений, погоджений та наданий стороні-1, як це було передбачено умовами договору, що свідчить про невиконання стороною-2 взятих на себе за договором зобов`язань, то сторона1 об`єктивно була позбавлена можливості здійснювати будь-які дії щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Таким чином, на думку відповідача, оскільки сторонами було погоджено умови договору, в тому числі щодо надання стороною-2 стороні-1 проекту детального плану забудови зазначеної земельної ділянки, що мало передувати зміні її цільового призначення, то позивач позбавлений можливості вимагати від відповідача виконання його зобов`язань за договором без попереднього виконання зобов`язань позивачем, виконання яких за договором він взяв на себе.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що самим позивачем не виконано зобов`язання щодо надання відповідачу детального плану, що в свою чергу стало причиною неможливості виконання обов`язку відповідача, щодо вчинення дій для зміни цільового призначення земельної ділянки. Тобто, відповідач знаходиться в прямій залежності від виконання взятих на себе зобов`язань позивачем.

Крім того, відповідач, не дивлячись на перешкоджання позивачем виконанню зобов`язань за договором, вчиняв активні дії, пов`язані зі зміною цільового призначення земельної ділянки, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано апелянтом.

Підсумовуючи відзив відповідач зазначає, що апелянтом не доведено обставин, які б свідчили про введення його відповідачем в оману, не доведено самого факту омани, наявності умислу в діях відповідача та істотності значення обставин, щодо яких позивача нібито було введено в оману, а отже, підстави, визначені положеннями ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України для визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіція) від 01.03.2016 року, в даному випадку, відсутні, що, в свою чергу, також унеможливлює застосування положень ч. 2 вказаної статті Цивільного кодексу України щодо стягнення із відповідача збитків. Відтак, відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Ткаченка Б.О., Сотнікова С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 23.06.2021 року справу №911/787/19 за апеляційною скаргою ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» на рішення господарського суду Київської області від 10.02.2021 року прийнято до провадження у визначеному складі.

23.06.2021 року до початку судового засідання на електронну адресу суду від представника апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 року розгляд справи №911/787/19 відкладено на 18.08.2021 року.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 року, у зв`язку з перебуванням суддів Ткаченка Б.О. та Сотнікова С.В., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Грека Б.М., Доманської М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 року справу №911/787/19 за апеляційною скаргою ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» на рішення господарського суду Київської області від 10.02.2021 року прийняти до провадження у визначеному складі. Розгляд справи №911/787/19 призначено на 15.09.2021 року.

15.09.2021 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді Копитової О.С. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 року призначено розгляд справи №911/787/19 за апеляційною скаргою ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» на 13.10.2021 року.

13.10.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 26 жовтня 2021 року.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Доманської М.Л., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Остапенка О.М., Грека Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» на рішення господарського суду Київської області від 10.02.2021 року по справі №911/787/19 та призначено справу №911/787/19 до розгляду на 26.10.2021 року.

В судовому засіданні 26.10.2021 року представник позивача та представник відповідача надали усні пояснення по справі.

26.10.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч.2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/787/19 за спільною позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» про банкрутство на стадії ліквідаційної процедури.

10.04.2020 року ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В. звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ПП «Асгард-Сервіс» про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіція), укладеного 01.03.2016 року між ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» та ПП «Асгард-Сервіс», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н.Г. та стягнення з ПП «Асгард-Сервіс» відшкодування збитків у розмірі 1000000,00 грн.

Крім того, ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» звернулося до суду із заявою про збільшення позовних вимог до ПП «Асгард-Сервіс» про:

-визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіція), укладеного 01 березня 2016 року між ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» та ПП «Асгард-Сервіс» та посвідченого приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н.Г.

-стягнення з ПП «Асгард-Сервіс» (код ЄРДПОУ: 31954445, місцезнаходження: 02105, м. Київ, проспект Соборності, будинок 28-А) на користь ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» (код ЄРДПОУ: 39685873, місцезнаходження: 08160, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Дорошенка, буд. 5, кв. 11) коштів у якості відшкодування збитків у розмірі 14695201 (чотирнадцять мільйонів шістсот дев`яносто п`ять тисяч двісті одну) гривню 38 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в процесі з`ясування обставин, які завадили ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» здійснити будівництво житлових будинків на земельній ділянці, що є предметом оскаржуваного договору, виявилось, що при укладенні договору суперфіція відповідач ввів в оману позивача щодо якостей земельної ділянки, відсутності податкового боргу та щодо своїх намірів з виконання умов договору суперфіція. Єдиною метою відповідача, на переконання позивача, було отримання плати за укладення договору суперфіція, яку він, за даними колишнього керівництва ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку», отримав готівкою в іноземній валюті з метою ухилення від оподаткування. В договорі ж було зафіксовано оплату у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень за весь термін користування земельною ділянкою (при тому, що строк дії договору становить 4 роки, а його предметом є земельна ділянка площею 4,96 га). Справжнього наміру виконувати умов договору суперфіція відповідач, на переконання позивача, не мав, тобто дії відповідача на дату укладання договору не мали мети - настання передбачених договором правових наслідків, а тому, є підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Щодо введення відповідачем позивача в оману відносно властивостей земельної ділянки, яка є предметом оскаржуваного договору, та відносно відсутності намірів відповідача щодо виконання умов договору позивач вказував, що ПП «Асгард-Сервіс» завірило ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» в тому, що на земельній ділянці не розміщено житлових будинків, будь-яких інших будівель та/або споруд, будівництво будь-яких об`єктів нерухомого майна на зазначеній земельній ділянці не розпочиналось і на даних час не розпочато. Також зазначено, що земельна ділянка вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб. Однак, у травні 2016 року, в ході проведення топозйомки на території земельної ділянки було виявлено невідому споруду орієнтовною площею 300 кв.м., яка, з огляду на її місце розташування та специфічну форму земельної ділянки, перекривала доступ до тієї частини земельної ділянки, на якій планувалось будівництво першої черги. ПП «Асгард-Сервіс», як вказує позивач, завірило, що це старий об`єкт, який нікому не належить і який можна буде без проблем знести. Проте, в подальшому, було встановлено, що вказаний об`єкт нерухомого майна є об`єктом державної власності, так, починаючи із 1995 року на земельній ділянці було розташовано об`єкт нерухомого майна - павільйон «Рибоводство України», що належить до об`єктів державної власності та перебував на балансі ДП «Центр Аквакультури», а з листопада 2016 року - на балансі ДП «Укрриба». Таким чином, запевнення ПП «Асгард-Сервіс» щодо того, що на земельній ділянці не розміщено житлових будинків, будь-яких інших будівель та/або споруд, будівництво будь-яких об`єктів нерухомого майна на зазначеній земельній ділянці не розпочиналось і на даний час не розпочато, які були викладені у його нотаріально посвідченій заяві та відображені у п. 3 оскаржуваного договору були невірними, оскільки відповідач, як власник земельної ділянки, мав знати про наявність на ній зазначеного об`єкту, про що зобов`язаний був повідомити позивача під час укладення договору.

Крім вказаного, позивач посилався на те, що відповідач в п. 3 договору запевнив, що земельна ділянка в податковій заставі не перебуває, права третіх осіб на земельну ділянку відсутні, земельна ділянка вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про які в момент укладення договору сторона-1 чи сторона-2 не могли знати. Проте, вказані, як зазначає позивач, запевнення виявились неправдивими, так як відповідач не повідомив позивача про те, що станом на дату укладення оспорюваного договору він має заборгованість зі сплати земельного податку в розмірі 273183,08 грн., а відтак, як вказує позивач, земельна ділянка перебувала в податковій заставі і тому щодо неї можливі претензії з боку податкових органів. Таким чином, як вказує позивач, не повідомивши про наявність заборгованості зі сплати земельного податку ввело в оману позивача щодо істотних властивостей земельної ділянки, що в результаті призвело до неможливості використання її за призначенням, визначеним договором.

Позивач також вказував на те, що земельна ділянка, яка є предметом оскаржуваного договору мала цільове призначення, яке не дозволяло здійснювати на ній будівництво багатоквартирного будинку. Врахувавши дані обставини, сторони договору передбачили, що сторона-1 зобов`язана здійснювати зміну цільового призначення вказаної у договорі земельної ділянки на цільове призначення « 02.03 - Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» протягом шести місяців з дати посвідчення даного договору та надати стороні-2 відповідні документи (п. 7 договору суперфіція). Проте відповідачем вказані умови договору виконані не були.

Позивач стверджував, що оскільки ПП «Асгард-Сервіс» приховало від ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» інформацію про те, що на земельній ділянці розміщено об`єкт нерухомості державної власності, а також про наявність заборгованості зі сплати земельного податку у сумі 273183,08 грн., що істотно знизило можливість її використання за цільовим призначенням, а також ввело в оману щодо своїх намірів відносно зміни цільового призначення земельної ділянки, - договір суперфіція було укладено під впливом обману позивача відповідачем, що є підставою у відповідності до положень статті 230 ЦК України для визнання такого правочину недійсним.

Крім того, вищевказані обставини унеможливили здійснення забудови зазначеної земельної ділянки, у зв`язку із чим, позивачем було понесено збитки на суму понад 7347600,69 грн., а відтак, з урахуванням положень статті 230 Цивільного кодексу України позивач має право заявити до відповідача вимогу про стягнення збитків, завданих укладенням правочину під впливом обману у подвійному розмірі, тобто, в даному випадку - 14695201,38 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 10.02.2021 року у справі №911/787/19 у задоволенні позову ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» до ПП «Асгард-Сервіс» про визнання недійсним договору та відшкодування збитків відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про введення його відповідачем в оману, не доведено самого факту обману, наявності умислу в діях відповідача та істотності значення обставин, щодо яких позивача нібито було введено в оману, а отже, підстави, визначені положеннями ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України для визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіція) від 01.03.2016 року відсутні, що в свою чергу, також унеможливлює застосування положень ч. 2 вказаної статті Цивільного кодексу України щодо стягнення з відповідача збитків.

Зазначене рішення суду і переглядається в апеляційному порядку.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» слід відмовити, а рішення господарського суду Київської області від 10.02.2021 року по справі №911/787/19 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було зазначено місцевим судом, 01.03.2016 року між ПП «Асгард-Сервіс» (власник, сторона-1) та ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку» (сторона-2) укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіція), відповідно до умов якого сторона-1 надає в користування стороні-2, а сторона-2 приймає в користування від сторони-1 земельну ділянку, площею 4,9612 га, кадастровий номер земельної ділянки :09:006:0129, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Великоолександрівська сільська рада, с. Чубинське. Земельна ділянка надається стороні-2 для будівництва та обслуговування багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями для здійснення стороною-2 своєї господарської діяльності, передбаченої статутом товариства та згідно затверджених проектів будівництва (п. 1 договору).

На виконання зазначеного договору між сторонами 01.03.2016 року підписано акт приймання-передачі нерухомого майна, в якому сторони обумовили, що сторона-2 підтверджує, що земельна ділянка візуально оглянута до моменту підписання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіція) та цього акту. Недоліків або дефектів, які б перешкоджали використанню земельної ділянки за цільовим призначенням, на момент огляду виявлено не було. Претензій до сторони-1 щодо якісних характеристик земельної ділянки сторона-2 не має (належним чином завірена копія акту додана до матеріалів справи).

Судом зазначено, що обґрунтовуючи позов, позивач, крім іншого, вказував на те, що відповідачем під час укладення оскаржуваного договору введено позивача в оману відносно властивостей земельної ділянки з кадастровим номером :09:006:0129, яку за договором передано у користування позивачу, оскільки відповідач завірив позивача про відсутність на зазначеній земельній ділянці розміщених житлових будинків, будь-яких інших будівель та/ або споруд, однак після укладення оскаржуваного договору позивачем було з`ясовано наявність на вказаній земельній ділянці розміщеного об`єкту нерухомого майна - павільйону "Рибоводство України" загальною площею 308,5 кв.м., що є об`єктом державної власності.

Зазначену інформацію, як вказує позивач, було отримано ним з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до інформаційної довідки від 10.11.2017 року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем надано інформаційну довідку від 31.03.2020 року № 205778806 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, місцезнаходженням якого є Київська область, Бориспільський район, с. Чубинське, вул. Виставкова, буд. 1.

Судом встановлено, що відповідно до змісту зазначеної інформаційної довідки за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Чубинське, вул. Виставкова, буд. 1 знаходяться наступні об`єкти нерухомого майна:

- Офісне приміщення, 1-ша черга реконструкції виставкового комплексу, загальною площею 481,7 кв.м.; земельна ділянка місця розташування: кадастровий номер: :06:007:0118, площа: 0,0872 га;

- Демонстраційний павільйон, загальною площею 1945,1 кв.м.; земельна ділянка місця розташування: кадастровий номер: :06:007:0116, площа: 0,03689 га;

- Павільйон "Рибоводство України", загальна площа 308,5 кв.м.;

- Виставковий павільйон, виставковий зал, кафе;

- Гостьовий будинок;

- Будівля модульного приміщення для персоналу.

Крім того, матеріали справи містять інформаційну довідку від 07.10.2016 року № 70053221 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за параметрами запиту - реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до вказаної інформаційної довідки за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Чубинське, вул. Виставкова, буд. 1 знаходиться об`єкт нерухомого майна: Павільйон "Рибоводство України", загальна площа 308,5 кв.м.

Таким чином, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутні відомості, що об`єкт нерухомого майна, а саме: Павільйон "Рибоводство України", загальна площа 308,5 кв.м. знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :09:006:0129, право користування якою є предметом оскаржуваного договору.

Крім того, відповідно до умов оскаржуваного договору земельна ділянка з кадастровим номером :09:006:0129 знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Великоолександрівська сільська рада, с. Чубинське.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що за місцезнаходженням об`єкту нерухомого майна (Київська область, Бориспільський район, с. Чубинське, вул. Виставкова, буд. 1), яке, як стверджує позивач, розміщене на земельній ділянці з кадастровим номером :09:006:0129, право користування якою є предметом оскаржуваного договору, також знаходяться інші об`єкти, місце розташуванням яких є земельні ділянки: кадастровий номер: :06:007:0118, кадастровий номер: :06:007:0116, які не стосуються спору.

Враховуючи вищевикладене, місцевим судом вірно встановлено, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, в розумінні положень ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказами, що вказаний об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці, яку відповідно до оспорюваного договору передано позивачу відповідачем у користування, як таку, що вільна від забудов та будь-яких споруд.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до п. 3 оскаржуваного договору згідно заяви сторони-1, зміст якої доведено до відома стороні-2, яка зберігається в справах нотаріуса, на зазначеній земельній ділянці не розміщено житлових будинків, будь-яких інших будівель та/ або споруд, будівництво будь-яких об`єктів нерухомого майна на зазначеній земельній ділянці не розпочиналось і на даний час не розпочато.

Згідно із абз. 3 п. 3 оспорюваного договору земельна ділянка, яка є предметом даного договору, стороною-2 оглянута, станом земельної ділянки сторона-2 задоволена, на земельній ділянці не виявлено будь-яких об`єктів нерухомого майна.

Як вбачається із змісту преамбули оспорюваного договору сторони під час його укладення діяли згідно вільного волевиявлення, яке повністю відповідає внутрішній волі, як учасників цього правочину, цілеспрямовано свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, за відсутності будь-якого тиску, як фізичного так і психічного, діючи без впливу обману, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків обумовлених цим правочином, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними не помиляючись щодо обставин, обумовлених цим договором.

Таким чином, станом на дату укладення договору позивачем було оглянуто земельну ділянку, станом якої він був задоволений. На момент укладення договору у позивача не було жодних претензій до якостей і властивостей земельної ділянки, будь-яких об`єктів, за результатами самостійного огляду, на ній виявлено не було. Підтвердженням даних обставин є умови оскаржуваного договору, складені сторонами на власний розсуд та зміст підписаного сторонами, на виконання такого договору, акту приймання-передачі нерухомого майна.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Апеляційний суд вважає, що виходячи із вищевказаних умов договору, визначених сторонами на власний розсуд, підписавши договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіція) від 01.03.2016 року позивач самостійно підтвердив відсутність зі сторони відповідача обману відносно властивостей земельної ділянки (з кадастровим номером :09:006:0129, яку за договором передано у користування позивачу) - відсутність на ній будь-яких об`єктів нерухомого майна.

Також необхідно зазначити, що позивач самостійно вказує на те, що право власності на об`єкт нерухомого майна - Павільйон «Рибоводство України», який є об`єктом державної власності та який, на переконання позивача, розташований на земельній ділянці, право користування якою є предметом оскаржуваного договору, зареєстровано 07.10.2016 року, тобто після укладення оспорюваного договору. Водночас, відповідно до положень ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що матеріалами справи спростовуються твердження позивача, що на момент укладення оспорюваного договору відповідачем було введено позивача в оману щодо властивостей земельної ділянки, право користування якою є предметом договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіція) від 01.03.2016 року, відносно відсутності на такій земельній ділянці будь-яких об`єктів нерухомого майна.

Що стосується твердження позивача на те, що під час укладення оспорюваного договору відповідачем було введено позивача в оману стосовно того, що земельна ділянка, право користування якою є предметом договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіція) від 01.03.2016 року, не перебуває в податковій заставі, право третіх осіб на земельну ділянку відсутні, земельна ділянка вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, так як не повідомило про наявність станом на дату укладення договору заборгованості зі сплати земельного податку у розмірі 273183,08 грн. та, відповідно, податкової застави, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 7, 8 п. 3 оспорюваного договору на момент посвідчення цього договору актуальна інформація про обтяження, іпотеки, інші речові права стосовно земельної ділянки та сторін згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - відсутня, що підтверджено відповідними інформаційними довідками, які залишаються в справах нотаріуса. Відсутність податкової застави щодо сторін по даному договору перевірено, згідно даних Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 01.03.2016 року. Витяг залишено в справах нотаріуса.

Таким чином, враховуючи те, що сторони визначають умови договору на власний розсуд, позивач підписуючи зазначений договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіція) від 01.03.2016 року підтвердив, що ним було перевірено відсутність, зокрема податкової застави.

Крім того, відповідно до п. 14.1.155 ст. 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави;

Згідно із п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акту опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до норми п. 89.8 ст. 89 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до змісту листа Головного управління ДПС у Київській області від 22.10.2019 року № 5203/10/10-36-10-01, станом на 01.03.2016 року, згідно даних АІС «Податковий блок» в інтегрованих картках платника податків ПП «Асгард-Сервіс» за кодом бюджетної класифікації 18010600 «Орендна плата з юридичних осіб» рахувалась загальна заборгованість у сумі 273183,08 грн. Станом на 21.10.2019 р. в інтегрованій картці платника ПП «Асгард-Сервіс» обліковується загальна заборгованість у сумі 1734547,98 грн. На підставі листа ПП «Асгард-Сервіс`від 19.08.2019 року № 01/19 «щодо надання активів у податкову заставу» складено акт опису майна від 21.08.2019 року № 317/10-36-51-07-14 щодо опису земельної ділянки (балансова вартість 2882457,20 грн.), кадастровий номер - :09:006:0129 та 22.08.2019 року зареєстровано податкову заставу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № .

Таким чином, станом на дату укладення оспорюваного договору - 01.03.2016 року була відсутня зареєстрована вищевказана податкова застава.

Крім цього, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, в розумінні положень ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, наявності, на момент укладення оспорюваного договору, обтяження, іпотеки, інших речових прав, в тому числі податкової застави стосовно земельної ділянки, яку за договором передано у користування позивачу.

Що стосується тверджень позивача відносно того, що відповідачем не було вчинено дій, передбачених умовами договору щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, крім цього, позивач вказує, що у відповідача відсутній був намір вчинення відповідних дій, тоді як, дане зобов`язання є одною з головних умов договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7 договору сторони домовились, що сторона-1 зобов`язана здійснити зміну цільового призначення вказаної в договорі земельної ділянки на цільове призначення « 02.03 - Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» протягом 6 (шести) місяців з дати посвідчення даного договору та надати стороні-2 відповідні документи. При цьому, сторона-2 зобов`язується надати стороні-1 проект детального плану забудови зазначеної земельної ділянки. Витрати на виготовлення проекту детального плану та погодження його сторона-2 бере на себе.

Таким чином, за умовами оспорюваного договору дії сторони-1 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки повністю залежали від дій сторони-2 щодо надання стороні-1 проекту детального плану забудови зазначеної земельної ділянки, водночас, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідних дій стороною-2 (позивачем), а саме: надання відповідачу (стороні-1) проекту детального плану забудови зазначеної земельної ділянки.

За таких обставини, враховуючи, що з умов оспорюваного договору слідує, що надання стороною-2 (позивачем) стороні-1 (відповідачу) проекту детального плану забудови зазначеної земельної ділянки передує вчиненню стороною-1 (відповідачем) дій з метою здійснення зміни цільового призначення вказаної в договорі земельної ділянки, невиконання відповідачем зазначених умов договору не може свідчити, в даному випадку, про відсутність у відповідача на дату укладення оспорюваного договору наміру щодо вчинення відповідних дій.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що твердження відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про те що зміна цільового призначення земельної ділянки була поставлена у залежність від надання позивачем проекту детального плану забудови, є безпідставними, оскільки у чинному як на момент укладення спірного договору, так і на час розгляду справи місцевим судом, законодавстві відсутнє нормативне визначення «детальний план забудови земельної ділянки». Саме детальний план території дає можливість змінення цільового призначення земельної ділянки, відповідного детального плану території. Однак, про детальний план території жодним чином не йдеться у спірному договорі, і договором не визначається сторона, яка зобов`язана виготовити та погодити детальний план території.

Зазначені доводи апелянта не спростовують висновків місцевого суду викладених в рішенні щодо існування у сторін взаємних обов`язків визначних в п. 7 договору.

На думку апеляційного суду, якщо позивачем під час дії договору були встановлені його недоліки він не позбавлений був можливості звернутися до відповідача з пропозиціями щодо внесення змін до вказаного договору, зокрема, і щодо назви документу, який сторона-2 зобов`язалась подати стороні-1 у відповідності до п. 7 договору, а також особи, яка такий документ повинна розробити.

Матеріалами справи не містять доказів, що позивачем вчинялися такі дії щодо зміни умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Згідно із ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що сторонами було погоджено умови договору, в тому числі щодо надання стороною-2 (позивачем) стороні-1 (відповідачу) проекту детального плану забудови зазначеної земельної ділянки, що мало передувати зміні її цільового призначення, позивач позбавлений можливості вимагати від відповідача виконання його зобов`язань за договором без попереднього виконання тих зобов`язань, виконання яких за договором ним взято на себе.

З огляду на те, що вчинення відповідачем дій спрямованих на зміну цільового призначення земельної ділянки, право користування якою є предметом оскаржуваного договору залежить від виконання зі сторони позивача своїх зобов`язань за договором, а саме, в частині, надання відповідачу проекту детального плану забудови зазначеної земельної ділянки, що позивачем вчинено не було, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, про безпідставність посилання позивача, що бездіяльність відповідача відносно вчинення дій спрямованих на зміну цільового призначення земельної ділянки свідчить про відсутність наміру відповідача на дату укладення оспорюваного договору вчинення відповідних дій, а відтак введення позивача в оману щодо однієї з головних умов договору.

Щодо тверджень позивача: «єдиною метою відповідача було отримання плати за укладення договору суперфіція, яку він, за даними колишнього керівництва ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку», отримав готівкою в іноземній валюті з метою ухилення від оподаткування. В договорі ж було зафіксовано оплату у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень за весь термін користування земельною ділянкою (при тому, що строк дії договору становить 4 роки, а його предметом є земельна ділянка площею 4,96 га)", суд наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 414 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки, наданої для забудови, має право на одержання плати за користування нею.

Пунктом 10 оскаржуваного договору сторони передбачили, що в якості оплати за користування зазначеною в договорі земельною ділянкою, сторона-2 зобов`язана передати стороні-1 нерухоме майно (квартири), у розмірі загальною площею 7700 (сім тисяч сімсот) кв.м., шляхом укладення між сторонами відповідних договорів відчуження майнових прав. Передача майнових прав між сторонами здійснюється після отримання стороною-2 декларації про початок будівельних робіт.

Тобто, при укладені даного правочину відповідач мав на меті отримати певний прибуток з відстрочкою такого платежу, що свідчить про зацікавленість відповідача в виконанні оспорюваного договору та, відповідно, спростовує вищевказані твердження позивача, які не підтверджено жодними доказами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладені обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою «Компанія надійних людей та розвитку» на рішення господарського суду Київської області від 10.02.2021 року у справі №911/787/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 10.02.2021 року у справі №911/787/19 - залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Справу №911/787/19 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.10.2021 року

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді О.М. Остапенко

Б.М. Грек