РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2021Справа № 910/12164/21
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Джоніка"

про стягнення 126 997,43 грн

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Джоніка" про стягнення 126 997,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.10.2018 між сторонами укладено договір у вигляді додатку В 1.0 до стандартної угоди ІАТА 2013 року.

Як зазначено позивачем, в період з вересня - по грудень 2019 року та з січня - по вересень 2020 позивач надав відповідачу послуги погоджені в додатку №1 до договору на загальну суму 122 873,59 грн., які не оплачені останнім.

У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 122 873,59 грн., інфляційні втрати в розмірі 245,75 грн., пеню в розмірі 3231,41 грн. та 3% річних в розмірі 646,35 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 09.08.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №011.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено позивачем, в січні 2013 року Міжнародною асоціацією повітряного транспорту (далі - ІАТА) з метою упорядкування правових відносин по наданню послуг наземного обслуговування повітряних суден та спрощення процедури складання відповідних договорів, затверджено Стандартну угоду ІАТА про наземне обслуговування, яка являє собою типову угоду, що визначає загальні принципи та регулює основні правовідносини між авіаперевізниками та обслуговуючими компаніями (суб`єктами господарювання, що надають послуги з наземного обслуговування) та має рекомендаційний характер

Стандартна угода ІАТА складається з:

1) основної угоди, яка регулює загальні відносини між авіаперевізниками та обслуговуючими компаніями;

2) додатку А, який включає перелік всіх можливих послуг, що надаються під час наземного обслуговування повітряного судна;

3) додатку В, який підписується між авіаперевізниками та обслуговуючими компаніями та конкретизує їх відносини щодо переліку послуг, їх ціни, порядку розрахунків і т.д.

Суть спрощеного порядку оформлення договірних відносин між авіаперевізником та обслуговуючою компанією, яка надає послуги з наземного обслуговування полягає в укладенні лише додатку В, згідно з яким сторони погоджуються про те, що умови основної угоди та додатку А до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування від січня 2013 року, опубліковані ІАТА, застосовується так, ніби ці умови були повністю повторені в цьому документі. Підписавши додаток В, сторони підтверджують, що вони ознайомлені з основною угодою та додатком А.

01.10.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Джоніка" (перевізник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" (обслуговуюча компанія) укладено договір у вигляді додатку В 1.0 до стандартної угоди про наземне обслуговування (СУНО) від січня 2013.

Відповідно до Додатку В позивач надає відповідачу на території Міжнародного аеропорту «Бориспіль», а відповідач приймає та оплачує послуги з наземного обслуговування.

Згідно з п. 64 статті 1 Повітряного кодексу України наземне обслуговування - послуги з наземного обслуговування повітряних суден, екіпажу, пасажирів, вантажу, багажу, пошти, що надаються користувачам аеропорту на території аеропорту (аеродрому) або за його межами.

У пункті 1.1 параграфу 1 додатку В сторони погодили перелік послуг, що надаються позивачем, а в пункті 1.2. параграфу 1 додатку В - вартість обслуговування.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 статті 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п.11.1 параграфу 11 додатку В, незважаючи на під-статтю 11.4 та 11.5 основної угоди даний додаток набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2020.

У випадку, якщо ні одна з сторін не заявить офіційно про свої наміри розірвати даний додаток за 60 днів до закінчення строку його дії, додаток вважається продовженим на тих самих умовах на кожний наступний календарний рік.

Відповідно до пункту 2.1 параграфу 2 додатку В, всі послуги, не вказані в Параграфі 1 даного додатку будуть надаватися обслуговуючою компанією по запиту перевізника (командира повітряного судня та/або інших уповноважених представників, вказаних перевізником), плата за них буде стягуватися по цінам, погодженим сторонами в додатку №1, що являється невід 'ємною частиною даного додатку.

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи в періоди з вересня по грудень 2019 та з січня по вересень 2020 позивач надав відповідачу послуги погоджені сторонами в додатку №1 до додатку В: послуги прибирання у салонах для пасажирів та екіпажу (крім кабіни екіпажу).

Вищезазначені послуги прийняті відповідачем, що підтверджується підписаними сторонами картами надання послуг та контролю якості прибирання повітряного судна за оспорюваний період.

Відповідно до додатку № 1 до додатку В, вартість наданих послуг, а саме: прибирання (а) кабіни екіпажу під контролем уповноваженої особи перевізника, (b) пасажирського салону та вестибюлю за 1 рейс становить 60.00 доларів США (без ПДВ).

Згідно з абз. 6 п. 8.1. параграфу 8 додатку В, перевізник зобов`язується оплачувати рахунки обслуговуючій компанії протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту їх отримання (в тому числі на електронну пошту, вказану в п. 8.7 даного додатку). Якщо Перевізник обґрунтовано не погоджується з деякими пунктами рахунку та направив обслуговуючій компанії свої мотивовані зауваження як зазначено у цьому пункті, він зобов`язаний оплатити безспірну його частину, як вказано вище і невідкладно провести мирні переговори з обслуговуючою компанією для вирішення відповідного спору. Після вирішення спору щодо будь якої оскаржуваної суми перевізник негайно сплачує необхідну суму обслуговуючій компанії.

Відповідно до абз. 4 п. 8.1 параграфу 8 додатку В обслуговуюча компанія три рази на місяць протягом 5 (п`яти) банківських днів після дати закінчення звітної декади періоду надання послуг (дати закінчення звітної декади: 10-ий, 20-ий і останній день календарного місяця) направляє перевізнику акт виконаних робіт (далі - акт), складений в двох оригінальних примірниках. Перевізник у разі погодження із сумою, вказаною в акті, підписує його та повертає один примірник обслуговуючій компанії. У разі непогодження з сумою, вказаною в акті, перевізник підписує його із мотивованими зауваженнями, які направляє до обслуговуючої компанії разом з актом протягом 5 (п`яти) банківських днів від дати його отримання, у тому числі на електронну пошту, вказану в п. 8.7 цього додатку. Якщо протягом 5 (п`яти) банківських днів акт не буде направлений та не будуть направлені зауваження обслуговуючій компанії, то він вважається підписаним сторонами.

В матеріалах справи наявні рахунки на оплату виставлені позивачем, а саме:

- №1143 від 01.10.2020 року на суму 79 835,61 грн.,

- №1126 від 01.10.2020 року на суму 49 713,22 грн.

Також, в матеріалах справи наявні акти надання послуг (підписані позивачем), а саме:

- №1059 від 01.10.2019 року на суму 49 713,22 грн. (послуги прибирання у салонах для пасажирів та екіпажу (крім кабіни екіпажу)),

- №1075 від 01.10.2019 року на суму 79 835,61 грн. (послуги прибирання у салонах для пасажирів та екіпажу (крім кабіни екіпажу)).

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, позивачем 12.05.2021 направлено на електронну адресу відповідача () рахунки на оплату №1126 та 1143. Та, просив сплатити вказані рахунки протягом 5 (п`яти) банківських днів.

Відповідно до п.8.7 додатку копія кожного виставленого рахунку повинна бути передана електронною поштою на адресу перевізника: . В такому випадку перевізник зобов`язаний відразу передати в обслуговуючу компанію підтвердження про отримання рахунку. Перевізник при цьому не звільняється від виконання зобов`язань, передбачених під-параграфом 8.1 додатку.

14.05.2021 позивачем направлено відповідачу вимогу про погашення заборгованості №01-12/200 від 14.05.2021, в якій просив оплатити суму заборгованості в розмірі 122 873,59 грн. по рахункам №1143 від 01.10.2020 року на суму 79 835,61 грн. та №1126 від 01.10.2020 року на суму 43 037,98 грн. Разом з вимогою направлено акти надання послуг №1059 та 1075 від 01.10.2020 року, рахунки на оплату №1126 та 1143 від 01.10.2020 року. Дана вимога направлена позивачем 14.05.2021, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №647 від 14.05.2021, накладною Укрпошти №647 від 14.05.2021 та отримана відповідачем 18.05.2021, що підтверджується трекінгом поштового відправлення Укрпошти.

Як зазначено позивачем, будь-яких зауважень до актів відповідач не направляв та не сплатив рахунки на загальну суму 122 873,59 грн.

Таким чином, оскільки відсутні докази зауважень відповідача до актів, тому акти №1059 від 01.10.2019 року та №1075 від 01.10.2019 року вважаються підписаними сторонами.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Будь-яких доказів оплати матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом враховано, що позивач просить стягнути з відповідача 122 873,59 грн., зазначаючи, що заборгованість по рахунках становить: 79 835,61 грн. (№1143 від 01.10.2020 на суму 79 835,61 грн.) та 43 037,98 грн. (хоча рахунок №1126 від 01.10.2020 на суму 49 713,22 грн.).

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за додатком В у відповідача перед позивачем в розмірі 122 873,59 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з простроченням оплати позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 3 231,74 грн. (нарахована на 64 дні з 20.05.2021 року), інфляційні втрати в розмірі 245,75 грн. нараховані за червень 2021 року та три проценти річних в розмірі 646,35 грн. (нарахована на 64 дні з 20.05.2021 року, тобто до 22.07.2021 року).

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п.8.4 додатку В у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 (п`ять) банківських днів відповідно до пів-параграфу 8.1 цього додатку, обслуговуюча компанія має право нарахувати пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення та призупинити обслуговування.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком пені в розмірі 3 231,74 грн., 3% річних в розмірі 646,35 грн. та індексу інфляції в розмірі 245,75 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, ч.9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1 Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Джоніка" (03151, місто Київ, вул. Волинська, будинок 66-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" (08301, Київська обл., Бориспільський р-н, невизначено Бориспіль-7, «Бориспіль» Міжнародний державний аеропорт, ) основний борг в розмірі 122 873 (сто двадцять дві тисячі вісімсот сімдесят три) грн. 59 коп., пеню в розмірі 3 231 (три тисячі двісті тридцять одна) грн. 74 коп., три проценти річних в розмірі 646 (шістсот сорок шість) грн. 35 коп., індекс інфляції в розмірі 245 (двісті сорок п`ять) грн. 75 коп. та судовий збір в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий