ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/433/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Попович Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ шкіри", вул. Д. Галицького, буд. 171,м. Болехів, Івано-Франківська область,77202

до відповідача: КП "Водоканал вул. Б.Хмельницького, буд.57,м. Долина, Івано-Франківська область,77500

про зобов"язання здійснити помісячний перерахунок за послугу з постачання питної води, зобов"язання здійснити зарахування наявної переплати коштів в рахунок майбутніх платежів за послугу з постачання питної води

за участю:

від позивача: Маланюк О.Я., посвідчення адвоката № 603 від 30.04.2007

від відповідача: не з"явились

встановив

Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ шкіри" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просить:

- зобов`язати Долинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства здійснити по абоненту Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ шкіри" (Договір № 28 від 14.02.2014 року) помісячний перерахунок за період із 06 лютого 2021 року по 03 березня 2021 включно, за послугу з постачання питної води відповідно до рішення Долинської районної Ради від 29.03.2018 № 527-27/2018 «Про тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення», за тарифом у розмірі 22 грн./100( ПДВ)

- зобов`язати Долинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства здійснити по абоненту Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ шкіри" (Договір № 28 від 11.03.2014 року) зарахування наявної переплати коштів у раунок майбутніх платежів починаючи із 12.05.2021 року і надати позивачу примірник помісячного перерахунку за послугу з постачання питної води за період із 06 лютого 2020 року по 03 березня 2021 року включно.

На переконання позивача , підставою для здійснення перерахунку вартості житлово-комунальних послуг, є виключно скасування адміністративним судом відповідного тарифу на послуги з постачання питної води, а не визнання нарахувань незаконними у судовому порядку.

Позивач зазначає, що з 06 лютого 2021 року по 03 березня 2021 включно Долинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства внаслідок бездіяльності, безпідставно та протиправно застосував для ТОВ «Світ шкіри» завищений тариф, що фактично призвело до необґрунтованого нарахування плати за надані послуги в значно більшому розмірі.

Ухвалою суду від 14.05.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

26.05.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 27.05.2021постановив відкрити провадження у справі, здійснювати провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 13.07.2021 , встановлено процесуальні строк.

13.07.2021 позивач подав суду заяву про виправлення описки у позовній заяві. ( вх. 10802/21 від 13.07.2021).

13.07.2021 позивач надав суду заяву про долучення доказів реорганізації підприємства відповідача ( вх. 11282/21 від 13.07.2021) .

08.07.2021 позивач надав суду заяву про залучення правонаступника Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства - КП "Водоканал".

Крім того, позивач надав суду заяву про долучення доказів (вх.04.08.2021), а саме долучив копію листа Антимонопольного комітету від 12.07.2021 у якому зазначено, що Головним управлінням Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області надано припис від 17.05.2021 № 3 КП "Водоканал" про усунення порушення та зобов"язано до 01.10.2021 здійснити перерахунок споживачам зайво нарахованої плати за послуги з централізованого водовідведення.

Відповідачем суду адресовані відзив на позов та заперечення щодо поданих позивачем доказів.

У судовому засіданні 13.07.2021 суд виніс ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 14.09.2021.

Позивач заявив клопотання про відкладення розгляду по суті (вх.13808/21 від 07.09.2021).

Відповідач заявив клопотання про відкладення розгляду по суті (вх.13866/21 від 08.09.2-021). Клопотання мотивоване тим, що повноважний представник відповідача знаходиться на лікуванні і відповідно не може бути присутнім в цьому судовому засіданні, а присутність повноважного представника при розгляді справи по суті є важливою для відповідача.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.09.2021 суд постановив відкласти розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Крім того, позивач надав суду копію рішення № 877-44/2020 від 06.02.2020, копію листа - відповіді № 10-13/4813 від 12.10.2021 та копію припису №3 від 13.05.2021. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, адресував суду заяву у якій просить у позові відмовити та долучив до неї копію ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі № 300/5564/21.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 26.10.2021 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

14.02.2014року між Долинським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарством правонаступником якого є КП "Водоканал" (Постачальник, відповідач) та ТОВ "Світ шкіри" (Абонент, позивач) був укладений Договір на споживання води з комунального водопроводу, прийом стоків та їх очистку № 28 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов"язувався надавати Абоненту послуги з постачання питної води та приймати від Абонента стічні води, а Абонент, в свою чергу, зобовязувався розраховуватися за вищевказані послуги на умовах, визначених цим Договором та діючим законодавством України.

Відповідно до п.2.2.2. Договору споживач зобов"язаний розрахуватись з Водоканалом за водопостачання прийом та очистку стоків у грошовій формі, на підставі рахунку згідно встановлених тарифів, які можуть змінюватись на протязі року. Своєчасно, в 5-денний термін після вручення рахунку Водоканалом сплачує надані йому послуги по водопостачанню та водовідведенню. У разі змін тарифів на питну воду , діючих на час укладання договору , оплата споживачем наданих йому послуг здійснюється за новими цінами з часу їх введення без зміни інших умов договору.

Відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.02.2020 по 31.03.2021 по абоненту ТОВ "Світ шкіри" сальдо по товариству станом на 24.03.2021 становить 955600,00грн.

Абонент не погодився із сумою нарахованої Постачальником вартості спожитих ним протягом заявленого періоду комунальних послуг і, вважаючи свої майнові права порушеними, звернувся до господарського суду з позовом про зобов"язання відповідача, як Постачальника, здійснити перерахунок вартості послуг у відповідності до рішення Долинської районної Ради від 29.03.2018 № 527-27/2018 «Про тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення», за тарифом у розмірі 22 грн./100( ПДВ), визначену позивачем на підставі незаконних, на думку позивача, тарифів.

ТОВ «Світ шкіри» звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Долинської районної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Долинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства в якому просить визнати протиправним та нечинним рішення Долинської районної ради від 06.02.2020 року №877-44/2020 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення» в частині встановлення тарифу на централізоване водопостачання, яке надається Долинським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, для підприємств, установ, організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, суб`єктів підприємницької діяльності та інших підприємств, установ, організацій на рівні 60,00 гривень за 1000 літрів (з ПДВ), відновивши чинність рішення Долинської районної ради від 29.03.2018 року №527-27/2018 «Про тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення» в частині встановлення тарифу для підприємств на рівні 22 гривні за 1000 літрів (з ПДВ).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року позов задоволено частково, а саме - визнано протиправним та нечинним рішення Долинської районної ради Івано-Франківської області від 06.02.2020 року №877-44/2020 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення» в частині встановлення тарифу на централізоване водопостачання, яке надається Долинським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, для підприємств, установ, організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, суб`єктів підприємницької діяльності та інших підприємств, установ, організацій на рівні 60,00 гривень за 1000 літрів з (ПДВ), в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В силу ст. 4 ГПК України, метою звернення з позовом до господарського суду є захист порушених прав. Рішення суду є правозахисним актом, прийняття якого переслідує відновлення уже порушених прав позивача, а не є актом, що встановлює права і обов`язки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ шкіри" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просить

- зобов`язати Долинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства здійснити по абоненту Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ шкіри" (Договір № 28 від 14.02.2014 року) помісячний перерахунок за період із 06 лютого 2021 року по 03 березня 2021 включно, за послугу з постачання питної води відповідно до рішення Долинської районної Ради від 29.03.2018 № 527-27/2018 «Про тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення», за тарифом у розмірі 22 грн./100( ПДВ); зобов`язати Долинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства здійснити по абоненту Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ шкіри" (Договір № 28 від 11.03.2014 року) зарахування наявної переплати коштів у раунок майбутніх платежів починаючи із 12.05.2021 року і надати позивачу примірник помісячного перерахунку за послугу з постачання питної води за період із 06 лютого 2020 року по 03 березня 2021 року включно.

Вирішуючи даний спір, суд враховує наступне.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року позов задоволено частково, а саме - визнано протиправним та нечинним рішення Долинської районної ради Івано-Франківської області від 06.02.2020 року №877-44/2020 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення» в частині встановлення тарифу на централізоване водопостачання.

Суд звертає увагу, що у задоволенні позовної вимоги ТОВ "Світ шкіри" відновити чинність рішення Долинської районної ради від 29.03.2018 № 527-27/2018 «Про тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення», за тарифом у розмірі 22 грн. судом відмовлено.

Враховуючи, що рішення Долинської районної ради від 29.03.2018 № 527-27/2018 «Про тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення», визнано таким що втратило чинність відповідно до п. 5 рішення Долинської районної ради Івано-Франківської області від 06.02.2020 року №877-44/2020, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання КП "Водоканал" здійснити помісячний перерахунок за послугу з постачання питної води відповідно до рішення Долинської районної Ради від 29.03.2018 № 527-27/2018 «Про тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення», за тарифом у розмірі 22 грн.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 ЦК України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Отже, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен "відштовхуватись" від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.

Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Виходячи з приписів статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

При визначенні способу захисту слід ураховувати положення частини першої статті 14, пункт 4 частини третьої статті 162 ГПК України, згідно з якими спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, тому суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який ця особа не просить застосувати.

За загальним правилом (частина перша статті 5 ГПК України) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Викладене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачено нормою матеріального права або договором. При цьому позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може обирати між кількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом. Якщо ж законом або договором не передбачено способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (частина друга статті 5 ГПК України).

Наведене, з урахуванням положень частини першої статті 2 ГПК України, означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства, у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, і дає змогу забезпечити реальне поновлення у порушених правах.

При цьому, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту порушених, на його думку, прав, є таким, що безпосередньо визначений положеннями статті 16 ЦК України (пункт 6 частини другої цієї статті).

Відповідно до ст. 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

З позовної заяви вбачається, що позивач у поданій позовній заяві просить господарський суд відновити становище, яке існувало до порушення, а саме - зобов`язати відповідача здійснити дії - перерахунок тарифів з із 06.02.2020 по 03 березня 2021 включно шляхом зарахування переплати у майбутні платежі, починаючи з 12.05.2021р.

Однак, господарським судом встановлено, що підставою звернення з позовом у цій справі є визнання судом протиправним та нечинним рішення Долинської районної ради Івано-Франківської області від 06.02.2020 року №877-44/2020 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення» в частині встановлення тарифу на централізоване водопостачання, а не відмова відповідача у відновленні становища позивача, шляхом здійснення дій з проведення перерахунку.

Водночас, вбачається, що позивач, звертаючись з позовом, має на меті зменшення заборгованості ТОВ "Світ шкіри" , проте, саме по собі вчинення відповідачем дій (про зобов`язання вчинити які (здійснити перерахунок) заявлено позов) - здійснення відповідачем перерахунку тарифів шляхом зменшення заборгованості, не призведе до поновлення порушеного права та відновлення становища, яке існувало до порушення, на яке вказує позивач.

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що заявлена позивачем вимога, у разі задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки у Законі України "Про виконавче провадження" відсутній механізм виконання такого рішення.

В цьому випадку, така вимога фактично направлена на встановлення факту, що має юридичне значення. Однак, в силу приписів ст. ст. 1, 2, 12 ГПК України, вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, не може бути предметом спору в господарських судах і самостійно розглядатися в окремій справі. Встановлення факту, що має юридичне значення може бути лише елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне звернути увагу учасників судового провадження у справі на те, що сторони судового спору не позбавлені права звернутись за захистом свого порушеного права (якщо таке дійсно мало місце) з позовними вимогами про стягнення переплати (якщо така є) або ж про стягнення заборгованості/недоплати (якщо така є).

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову .

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27.10.2021

Суддя Шкіндер П.А.