ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2021м. ДніпроСправа № 904/5653/21

За позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро

до ОСОБА_2 , м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 191 161 грн. 23 коп. за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 10.06.2016 № 100616

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 20.04.2021 № б/н, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 191 161 грн. 23 коп., з яких: 150 000 грн. 00 коп. - основний борг, 28 290 грн. 00 коп. - інфляційні втрати, 12 871 грн. 23 коп. - 3% річних, відповідно до умов договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 10.06.2016 № 100616, укладеним між фізичною особою-підприємцем Довженко Вячеславом Віталійовичем та Фізичною особою-підприємцем Сітало Юрієм Олексійовичем.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасного повернення наданої фінансової допомоги.

Як встановлено судом та підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 09.06.2021, за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 стан суб`єкта Фізичної особи-підприємця Довженко Вячеслава Віталійовича є припиненим 21.07.2017 за власним рішенням, про що внесено запис за № 2083350; за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_2 стан суб`єкта Фізичної особи-підприємця Сітало Юрія Олексійовича є припиненим 12.09.2017 за власним рішенням, про що внесено запис за № 4078189.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають статусу фізичної особи-підприємця.

Ухвалою господарського суду від 14.06.2021, в порядку приписів абз. 2 ч. 1, ч.ч. 6, 7 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, зобов`язано Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у строк протягом п`яти днів з моменту отримання ухвали суду надіслати на адресу Господарського суду Дніпропетровської області у паперовій формі інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Згідно з інформацією, наданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 02.07.2021 за № 6/5-1832, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 30.10.2020 та на теперішній час.

Ухвалою господарського суду від 12.07.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано ОСОБА_1 протягом семи днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, надавши до суду докази направлення позовної зави з додатками за зареєстрованим місцем проживання фізичної особи ОСОБА_2 .

20.07.2021 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви

Ухвалою господарського суду від 26.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

28.08.2021 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву від 16.08.2021, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що на час укладання спірного договору та на теперішній час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співзасновниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агропрайд". Кошти, отримані за спірним договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги були повернуті на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агропрайд" в тому числі і в інтересах ОСОБА_1 з подальшою метою ведення спільної господарської діяльності та мінімізації витрат товариства на сплату відсотків за користування кредитними коштами по кредитному договору №091072776REVOLLINE1 від 08.07.2016, укладеного з ПАТ "Укрсоцбанк". Таке спільне з позивачем управлінське рішення прийняте виключно в спільних інтересах з метою зменшення витрат на обслуговування кредиту в умовах рейдерського захоплення та вивезення зерна, що надано на переробку фермерськими товариствами. Наведене підтверджується рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №201/12534/17 від 25.09.2020, за яким відшкодовано шкоду, завдану співзасновникам ТОВ "Дніпро-Агропрайд" в результаті рейдерського захоплення майна у серпні 2016 року. Таким чином, відповідач просить суд врахувати, що так звана фінансова допомога, надана за спірним договором, використовувалася в інтересах позивача з мето отримання прибутку від спільної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агропрайд".

Крім того, у поданому відзиві відповідачем викладене клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності для звернення до суду. В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що у відповідності до п.1.5 спірного договору фінансова допомога надається строком до 10.06.2018. Таким чином, 26.05.2021 закінчується встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності. Але позивач звернувся до господарського суду із даним позовом 08.06.2021, тобто із пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

10.09.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив від 09.09.2021, в якій зазначив, що ОСОБА_1 08.06.2021 подано до суду позовну заяву до ОСОБА_2 у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 100616 від 10.06.2016, тобто ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права у визначений законом строк. За спірним договором про надання фінансової допомоги передбачалося надання позивачем відповідачу безвідсоткової позики у визначеній договором сумі, фактично позивач виконав зобов`язання за спірним договором, однак фінансова допомога за зазначеним договором не була повернута позивачу.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті ст. 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2016 між Фізичною особою-підприємцем Довженко Вячеславом Віталійовичем (позикодавець) та Фізичною особою-підприємцем Сітало Юрієм Олексійовичем (позичальник) укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 100616 (надалі - договір), відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, передбачених договором, позикодавець надає позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу (далі - фінансова допомога), а позичальник зобов`язується використати її для власної господарської діяльності і повернути у визначений даним договором строк.

Загальна сума фінансової допомоги, що надається за договором становить 150 000,00 грн. для поповнення обігових коштів позичальника (п.1.2 договору).

Відповідно до п.1.4 договору відсотки на фінансову допомогу, що надається за договором не нараховуються. Фінансова допомога за договором надається на безоплатній основі.

Фінансова допомога надається строком до 10.06.2018 (п. 1.5 договору).

Пунктом 1.6 договору передбачено, що по закінченню строку, вказаного в п.1.5 договору, позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу в повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця.

Згідно з п. 2.3 договору позичальник зобов`язаний повернути фінансову допомогу в сумі визначеній п. 1.2 договору в строки, що встановлені договором.

Даний договір набуває чинності з дати перерахування суми фінансової допомоги на поточний рахунок позичальника і є дійсним до моменту його остаточного виконання (п.4.1 договору).

У разі припинення реєстрації підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця строк дії договору не припиняється (п.4.3 договору).

На виконання умов договору позивачем перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку (а.с. 13).

В порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач у визначений договором строк не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн., що є причиною виникнення спору.

Із посиланням на приписи ст.. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував додатково до сплати відповідачу 3% річних у розмірі 12 871 грн. 23 коп. за період з 11.06.2018 по 20.04.2021 та інфляційні втрати в сумі 28 290 грн. 00 коп. за період з червня 2018 по березень 2021.

Доказів оплати спірної вказаної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договору, факт надання позикодавцем позичальнику поворотної безпроцентної фінансової допомоги, строк повернення позики, наявність часткового повернення позики, строк дії договору, наявність прострочення повернення позики.

Як встановлено судом, Фізична особа-підприємець Довженко Вячеслав Віталійович та Фізична особа-підприємець Сітало Юрій Олексійович припинили підприємницьку діяльність у 2017 році.

За змістом ст.ст. 51, 52, 598, 609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202, 208 Господарського кодексу України, ч.8 ст.4 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) господарські зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки фізична особа не перестає існувати та відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім майном.

Спір в даній справі виник саме з господарської діяльності сторін, а позовні вимоги заявлено про стягнення боргу за неналежне виконання господарського договору, укладеного суб`єктами господарювання.

Із припиненням здійснення господарської діяльності зобов`язання для фізичної особи не припиняються, на відміну від юридичних осіб (ст. 609 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (постанова ВП ВС від 09.10.2019 у справі №127/23144/18).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За нормами ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Відповідно до умов п. 1.5 договору строк повернення фінансової допомоги є таким, що настав 10.06.2018.

Враховуючи, що відповідачем своєчасно не повернуто отриману від позивача фінансову допомогу, суд вважає позовну вимогу про стягнення боргу у розмірі 150 000 грн. 00 коп. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних порушень чинного законодавства та умов договору не встановлено.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача інфляційних втрат, господарський суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та встановив, що до стягнення з відповідача в межах визначеного позивачем періоду підлягає сума втрат у розмірі більшому, ніж заявлено позивачем. Проте, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Пред`явлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі. Перевіркою правильності здійсненого позивачем розрахунку порушень не встановлено.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне.

Так, главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (п. 1 ст. 32 цієї Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України). Натомість за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З огляду на умови п. 1.5 договору строк виконання відповідачем зобов`язання за договором сплинув 10.06.2018, таким чином строк позовної давності є таким, що розпочав свій перебіг 11.06.2018 та сплинув 11.06.2021.

За приписами ч. 1 ст. 171 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Позивач звернувся до господарського суду із даним позовом 03.06.2021, про що свідчить штамп відділення поштового зв`язку на поштовому конверті (а.с. 17).

Ухвалою господарського суду від 14.06.2021, в порядку приписів абз. 2 ч. 1, ч.ч. 6, 7 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, зобов`язано Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у строк протягом п`яти днів з моменту отримання ухвали суду надіслати на адресу Господарського суду Дніпропетровської області у паперовій формі інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Згідно з інформацією, наданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 02.07.2021 за № 6/5-1832, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 30.10.2020 та на теперішній час.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою господарського суду від 12.07.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано ОСОБА_1 протягом семи днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, надавши до суду докази направлення позовної зави з додатками за зареєстрованим місцем проживання фізичної особи ОСОБА_2 .

20.07.2021 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви

Відповідно до ч. 3 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Ухвалою господарського суду від 26.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено, а відтак, заява відповідача задоволенню не підлягає.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У зв`язку з вищевикладеним господарський суд зауважує, що заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не впливають на вирішення спору по суті з урахуванням оцінки доводів, наведеної вище.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 150 000 грн. 00 коп. основного боргу, 12 871 грн. 23 коп. 3% річних, 28 290 грн. 00 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 150 000 грн. 00 коп. (сто п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) основного боргу, 12 871 грн. 23 коп. (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят одну грн. 23 коп.) 3% річних, 28 290 грн. 00 коп. (двадцять вісім тисяч двісті дев`яносто грн.. 00 коп.) інфляційних втрат, 2 867 грн. 42 коп. (дві тисячі вісімсот шістдесят сім грн.. 42 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 25.10.2021

Суддя І.А. Рудь