ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р. Справа№ 910/4039/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

Cекретар судового засідання: Білоус О.О.

За участю представників: згідно протоколу судового засідання від 05.10.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 (повний текст складено 12.08.2021)

у справі №910/4039/21 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничий комплекс «Дар»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Гранул»;

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод ВП»;

4) Товариства з обмеженою відповідальністю «Переробний завод «Славутич»;

5) Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська гільдія»;

6) Фізичної особи-підприємця Чалієнка Андрія Костянтиновича;

7) Товариства з додатковою відповідальністю «Завод «Славутич»;

8) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ай Ді Груп Плюс»;

9) Малого приватного багатопрофільного підприємства «Крамар»

про виділ в натурі частину об`єкта нерухомого майна, припинення прав спільної часткової власності на виділену частину об`єкта нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничий комплекс «Дар» (далі, відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Гранул» (далі, відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод ВП» (далі, відповідач-3), Товариства з обмеженою відповідальністю «Переробний завод «Славутич» (далі, відповідач-4), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська гільдія» (далі, відповідач-5), Фізичної особи-підприємця Чалієнка Андрія Костянтиновича (далі, відповідач-6), Товариства з додатковою відповідальністю «Завод «Славутич» (далі, відповідач-7), Товариства з обмеженою відповідальністю «Ай Ді Груп Плюс» (далі, відповідач-8), Малого приватного багатопрофільного підприємства «Крамар» (далі, відповідач-9) про виділення в натурі частини об`єкта нерухомого майна 00 будівлі корпусу 11 (літ.11 (цифра)) загальною площею 1 100,30 кв.м., а саме - поверх І: група приміщень №1 площею 389,8 кв.м., група приміщень №2 площею 102,3 кв.м., група приміщень №3 площею 14,2 кв.м., група приміщень №4 площею 104,8 кв.м., поверх II: група приміщень №5 площею 489,2 кв.м.; визнання права власності позивача на виділену частину об`єкта нерухомого майна 00 будівлю корпусу 11 (літ. 11 (цифра)) загальною площею 1 100,30 кв.м., а саме - поверх І: група приміщень №1 площею 389,8 кв.м., група приміщень №2 площею 102,3 кв.м., група приміщень №3 площею 14,2 кв.м., група приміщень №4 площею 104,8 кв.м., поверх II: група приміщень №5 площею 489,2 кв.м.; припинення відповідачам права спільної часткової власності на виділену частину об`єкта нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на виділ належної йому частини у спільній частковій власності нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Бориспільська, 9. В якості правових підстав позову позивач посилається на норми статей 8, 41, 55 Конституції України, статей 15, 16, 364, 391, 392 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 у справі №910/4039/21 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» до відповідачів відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено те, що відповідачами було порушено, не визнано або оспорено його право на виділ частки у порядку статті 364 Цивільного кодексу України, а подання даного позову без проведення процедури виділу згідно із нормою статті 364 Цивільного кодексу України є по суті передчасним. Разом із тим, позивачем не доведено технічної можливості виділу частки та не подано доказів того, що після виділу частки позивача у решти співвласників (відповідачів) будуть частки майна, які у розумінні статті 181 Цивільного кодексу України стануть окремими об`єктами нерухомого майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 13.08.2021 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 у справі №910/4039/21 та постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що судом першої інстанції порушено статті 6, 8, 19, 41 Конституції України, статті 317, 319, 321, 386 Цивільного кодексу України, проігноровано практику Європейського суду з прав людини, зокрема, щодо дотримання приписів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та прав на мирне користування майном, визначення, чи було втручання органів влади в права власності пропорційним або в інтересах суспільства.

За твердженнями скаржника відповідачі не навели доказів на спростування доводів позивача.

Узагальнені доводи та заперечення відповідачів

22.09.2021 від відповідачів -1, -2, -3, -5 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу, у яких відповідачі -1, -2, -3, -5 просили суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Узагальнені доводи відзивів відповідачів -1, -2, -3, -5 на апеляційну скаргу зводяться до наступного:

- апелянтом не наведено, які норми матеріального чи процесуального права порушено судом першої інстанції;

- позивачем не надано доказів, що майно, про виділ якого просить позивача, може бути технічно виділено і такий виділ не порушує права інших співвласників такого майна. За відсутності таких доказів (висновку експертизи) права інших співвласників майна будуть порушені, адже за положеннями статей 355-372 Цивільного кодексу України судовим рішенням не буде встановлено частки в натурі кожного із співвласників майна;

- позивачем надано до суду висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №81 від 30.06.2020, в той же час позивач у своїй позовній заяв просить суд здійснити виділ в натурі частини об`єкту нерухомого майна;

- позивачем не надано до суду докази, що відповідачі отримали пропозицію від позивача укласти договір виділу у натурі частки з нерухомого спільного майна часток у праві власності, так само відсутні і докази про надання проекту договору та технічної документації про можливість виділу майна.

01.10.2021 представник відповідача-6 подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Узагальнені доводи відзиву відповідача-6 на апеляційну скаргу зводяться до наступного:

- позивачем не вживалися заходи щодо досягнення згоди з іншими співвласниками об`єкту нерухомого майна (майновий комплекс), який перебуває у спільній частковій власності відносно необхідності укладення відповідного Договору про виділ в натурі частки у цьому об`єкті нерухомого майна;

- згідно Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 30.06.2020 №81 відсутні правові підставі здійснити виділ в натурі частки об`єкту нерухомого майна, яке знаходиться у спільній частковій власності і визнати право власника на цю виділену частку;

- спосіб захисту права власності позивача щодо виділу в натурі частки об`єкту нерухомого майна, яке знаходиться у спільній частковій власності, визнання права власника на цю виділену частку та припинення права власності інших співвласників на цю частку можливо реалізувати при наявності висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна та при відсутності добровільної згоди інших співвласників укласти договір про виділ в натурі частки нерухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності;

- при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, обов`язково вирішуються питання щодо можливості виділення окремих приміщень, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 Цивільного кодексу України, а також щодо розміру часток інших співвласників щодо об`єкту нерухомого майна, які залишаються у їх спільній частковій власності.

Представники відповідачів -4, -7, -8, -9 письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» у справі №910/4039/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 у справі №910/4039/21, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів, заяв, клопотань, призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 у справі №910/4039/21 на 05.10.2021.

16.09.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, судове засідання у справі №910/4039/21, призначене на 05.10.2021, вирішено провести у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 05.10.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 05.10.2021 з`явилися представники позивача та відповідачів -1, -3, -6.

Представники відповідачів -2, -5 подали до Північного апеляційного господарського суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що проти апеляційної скарги заперечують, а рішення суду першої інстанції просять залишити без змін.

Представники відповідачів -4, -7, -8, -9 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідачів -4, -7, -8, -9 про дату, час і місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу-8, витяг із сайту Укрпошта щодо відстеження пересилання поштового відправлення на адресу відповідача -4 із зазначенням відомостей про його вручення та поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду із відмітками «адресат відсутній» від відповідачів -7, -9.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, не вручення під час доставки, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відтак, відповідачі -4, -7, -8, -9 належним чином повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду в даній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідачів -4, -7, -8, -9 про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а також враховуючи заяви відповідачів -2, -5 про розгляд справи у відсутності їх представників, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників учасників справи, які у судове засідання не з`явились.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представники відповідачів -1, -3, -6 у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача, просили залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна Товариство з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Прокопенко А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2020, є власником 20/1000 часток у праві власності на майновий комплекс, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. Борисоглібська, 9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

До складу 20/1000 часток у праві власності на майновий комплекс, які знаходяться у ТОВ «Металобаза 2014», за погодженням власників входить будівля корпусу 11 (літ.11 (цифра)) загальною площею 1 100,30 кв.м., а саме - поверх І: група приміщень №1 площею 389,8 кв.м., група приміщень №2 площею 102,3 кв.м., група приміщень №3 площею 14,2 кв.м., група приміщень №4 площею 104,8 кв.м., поверх ІІ: група приміщень №5 площею 489,2 кв.м.

Співвласниками вказаного майнового комплексу за адресою м. Київ, вул. Бориспільська, 9 згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничий комплекс «Дар», Товариство з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Гранул», Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод ВП», Товариство з обмеженою відповідальністю «Переробний завод «Славутич», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська гільдія», Чалієнко Андрій Костянтинович , Товариство з додатковою відповідальністю «Завод «Славутич», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ай Ді Груп Плюс», Мале приватне багатопрофільне підприємство «Крамар».

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказує, що протягом жовтня 2020 року - лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» письмово повідомляло співвласників інших часток про намір виділити належну позивачу частину у спільній частковій власності нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Бориспільська, 9. Також, було запропоновано укласти договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна часток у праві власності на майновий комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, загальною площею 54 804,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Бориспільська, 9, та/або надати згоду, викладену у вигляді заяви, підпис на якій посвідчується нотаріально, на виділ Товариству належної частки 20/1000 в натурі. Крім того, позивач просив надати відповідь та/або вчинити вказані дії у строк, що не перевищує 1 (один) місяць з дати отримання цього листа-пропозиції.

Позивач стверджує, що відповідачі -8, -9 в усній формі підтвердили готовність прибути до нотаріуса та укласти договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна. Що ж до відповідачів -1, -2, -3, -4, -5, -6, -7, то позивач вказав про те, що вони не надали відповіді на пропозицію.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» подало до суду першої інстанції висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 30.06.2020 №81, в якому інженер інвентаризації нерухомого майна Левко Т.Г. вказав про те, що за технічними показниками об`єкт може бути виділено в самостійний об`єкт, який є відокремленим і має окремий вихід.

Враховуючи викладене та приписи статті 364 Цивільного кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» звернулося до суду із позовом про виділення в натурі частини об`єкта нерухомого майна 00.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Згідно статей 73, 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до приписів статей 317, 328 Цивільного кодексу України право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном, право власності набувається з підстав, не заборонених законом, зокрема з правочинів; право власності вважається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

У відповідності до статей 355, 356 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності до частини 1 статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників у порядку, передбаченому частиною 3 статті 358 Цивільного кодексу України, має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Право співвласника самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності передбачено статтею 361 Цивільного кодексу України.

В силу положень частини 1 статті 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 4 статті 364 Цивільного кодексу України передбачено, що виділ такої частки здійснюється на підставі договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, який укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки зі спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду (позиція Верховного Суду України у листі від 01.07.2013 «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ»).

Виходячи із наведеного, позивач мав запропонувати відповідачам виділити частку із майна, що є у спільній частковій власності та надати відповідачам проєкт договору для ознайомлення, запросити їх до конкретного нотаріуса у визначений час та лише після їх письмової відмови або фактичної неявки до нотаріуса (що мало б бути письмово підтверджено особами, що з`явилися та нотаріусом) заявляти відповідний позов.

Однак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивач звертався до відповідачів із пропозицією укласти договір про виділ у натурі часток з майна спільної часткової власності та, відповідно, відмови останніх в укладенні такого договору.

Так, позивачем не надано суду оригіналу або копії відповідного письмового звернення до відповідачів із проєктом договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, а надано лише копії описів вкладення, фіскальних і службових чеків (том 1, а.с. 19-27), які самі по собі не є належними і допустимими доказами того, що позивачем було вчинено всі залежні від нього дії відповідно до статті 364 Цивільного кодексу України. У даному контексті колегією суддів також враховано, що відповідачі -1, -2, -3, -5, -6 факт отримання будь-яких пропозицій від позивача заперечили.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що між сторонами у даній справі станом на дату звернення із позовом не виник спір щодо виділу в натурі частки із спільного майна, відповідно, подання даного позову без проведення процедури виділу згідно із нормою статті 364 Цивільного кодексу України є по суті передчасним.

Також, оцінивши у відповідності до статей 86, 104 Господарського процесуального кодексу України наданий позивачем як доказ технічної можливості виділу частки Висновок від 30.06.2020 №81, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна (далі, Інструкція), затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за №774/14041, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).

Наданий позивачем Висновок від 30.06.2020 №81 має назву «Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна», містить відомості про те, що за технічними показниками об`єкт може бути виділено в самостійний об`єкт, який є відокремленим і має окремий вихід, водночас, у Висновку зазначено, що він є підставою для прийняття рішення про поділ майнового комплексу на окремі об`єкти, які можуть використовуватись як самостійні об`єкти правовідносин.

Відтак, наданий позивачем Висновок від 30.06.2020 №81 містить у собі суперечливі висновки чи то про можливість поділу, чи то про можливість виділу об`єкта нерухомого майна, а тому оцінюється судом критично і не приймається судом до уваги саме як доказ можливості виділу частки.

Також, як вірно наголосив суд першої інстанції, оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 Цивільного кодексу України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу (позиція Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №344/8200/14-ц).

Однак, суду не подано доказів того, що після виділу частки позивача, у решти співвласників (відповідачів) будуть частки майна, які у розумінні статті 181 Цивільного кодексу України стануть окремими об`єктами нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції статей 6, 8, 19, 41 Конституції України, статей 317, 319, 321, 386 Цивільного кодексу України, ігнорування практики Європейського суду з прав людини, зокрема, щодо дотримання приписів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та прав на мирне користування майном, визначення, чи було втручання органів влади в права власності пропорційним або в інтересах суспільства, судом відхиляються, оскільки вказані норми визначають загальні положення про право власності на майно, у той час, як предметом розгляду в даній справі є питання виділу майна зі спільної часткової власності. Судом першої інстанції не приймалось рішення, яке позбавило чи обмежило позивача у його праві на майно. Крім того, сторонами у даній справі є юридичні особи приватного права, а тому посилання скаржника на практику Європейського суду з прав людини щодо права на мирне користування майном, визначення, чи було втручання органів влади в права власності пропорційним або в інтересах суспільства, є недоцільними.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 у справі №910/4039/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 у справі №910/4039/21 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014».

Матеріали справи №910/4039/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 25.10.2021.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко