ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 жовтня 2021 року Справа № 903/702/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Міжрегіональні ресурси», м.Ківерці, Волинська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Експрес», м.Ковель, Волинська область

про стягнення 32 760,86 грн. Суддя Шум М.С.

Без повідомлення (виклику) представників сторін

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Міжрегіональні ресурси» в позовній заяві від 26.08.2021 №124 (вх.№01-50/737/21) просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Експрес» 32 760 грн. 86 коп. в тому числі 21 420 грн. 53 коп. основного боргу, 2 194 грн. 59 коп. пені, 4 284 грн. 05 коп. штрафу, 4 861 грн. 69 коп. 30% річних, а також судові витрати у справі: 2 270 грн. 00 коп. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням зобов`язань в частині повної та вчасної оплати за поставлений згідно з договором поставки №387/К від 19.05.2020 товар.

Ухвалою суду від 01.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду.

Відповідач вимог ухвали суду від 01.09.2021 станом на 22.10.2021 не виконав, відзиву на позов не подав. Ухвала суду від 01.09.2021, що надіслана на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Експрес» зазначену в ЄДР юридичний осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:45008, Волинська обл., м. Ковель, вул. Олени Пчілки, 7 повернута органами поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.42-44).

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси

Відтак, в силу положення частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі, повідомлення про розгляд справи по суті.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в: Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

19.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Міжрегіональні ресурси» (Позивач. Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Форвард Експрес» (Відповідач, Покупець) укладено договорі поставки №387/К .

Відповідно до п. 1.1. постачальник зобов`язується поставити товар, а покупець прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за ціною, діючої у постачальника на час поставки, згідно видаткових накладних, що є додатком та невід`ємними частинами даного договору.

Згідно п. 2.1. договору ціна одиниці товару та сума поставки партії товару визначаються в видатковій накладній.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що загальна ціна даного договору становить суму всіх видаткових накладних.

Відповідно до п. 2.3. договору покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар протягом 21 календарного дня з менту отримання цього товару.

Згідно п. 2.4. договору розрахунок за поставлений товар здійснюється в національній валюті України готівкою або в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, який вказаний в даному договорі, або повідомлений постачальником додатково.

Пунктом 2.7. договору передбачено, що при надходженні грошових коштів до покупця спочатку зараховуються відсотки за неправомірне користування чужими коштами, пеня, вартість тари (упакування), а потім платежі по видаткових накладних за товар від першої до останньої (в хронологічному порядку) незалежно від призначення платежу, вказаного в платіжних документах.

Відповідно до п. 3.6. договору датою отримання партії товару покупцем від постачальника вважається дата підписання видаткової накладної покупцем або уповноваженим представником, що вказується в додатку №1 договору або в довіреності на одержання цінностей, оформленої відповідно до законодавства України.

В п. 3.12. договору сторони передбачили, що факт передачі всіх необхідних документів для роботи з товаром від постачальника до покупця підтверджується підписом представника покупця на видатковій накладній.

Згідно ст. 265 ГК України, ст. 712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товарно- матеріальні цінності на загальну суму 21 866,56 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними , а саме:

1. № МР 00068572 від 28.08.2020 р. на суму 516,00 грн.;

2. №МР 00069076 від 31.08.2020 р. на суму 514,08 грн.;

3. №МР 00069314 від 02.09.2020 р. на суму 1144,23 грн.;

4. №МР 00069317 від 02.09.2020 р. на суму 516,00 грн.;

5. №МР 00069319 від 02.09.2020 р. на суму 2277,60 грн.;

6. №МР 00073861 від 16.09.2020 р. на суму 1323,00 грн.;

7. №МР 00073856 від 16.09,2020 р. на суму 1007,28 грн.;

8. №МР 00073859 від 16.09.2020 р. на суму 516,00 грн.;

9. №МР 00073855 від 18.09.2020 р. на суму 516,00 грн.;

10. № МР 00074677 від 18.09.2020 р. на суму 476,64 грн.;

11. № МР 00077101 від 26.09.2020 р. на суму 1845,00 грн.;

12. № МР 00077104 від 26.09.2020 р. на суму 351,90 грн.;

13. № МР 00078758 від 02.10.2020 р. на суму 516,00 грн.;

14. № МР 00078791 від 02.10.2020 р. на суму 1323,00 грн.;

15. № МР 00079019 від 03.10.2020 р. на суму 2056,23 грн.;

16. № МР 00081013 від 09.10.2020 р. на суму 852,60 грн.;

17. № МР 00084320 від 20.10.2020 р. на суму 2496,08 грн.;

18. № МР 00035644 від 05.05.2021 р. на суму 1354,08 грн.;

19. № МР 00035645 від 05.05.2021 р. на суму 1217,39 грн.;

20. № МР 00035646 від 05.05.2021 р. на суму 531,45 грн.;

21. № МР 00035647 від 05.05.2021 р. на суму 516,00 грн..

Товар поставлений в межах дії договору.

За отримані товарно - матеріальні цінності відповідач частково перерахував на рахунок позивача кошти в сумі 446,03 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 33).

З наданих суду матеріалів справи додатково встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем на день звернення до суду становить 21 420.53 грн., що не заперечується сторонами.

Згідно із ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Заборгованість відповідача за поставлений товар становить 21 420.53 грн., підтверджена матеріалами справи, відповідачем не оспорена, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до п. 6.2 договору, у разі порушення грошового зобов`язання, передбаченого у п. 2.3 цього договору, Покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми платежу за кожен день прострочення.

Сторони, керуючись п. 6 ст. 232 ГК України, встановили період нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання 3 роки (п. 6.6 договору).

Пунктом 11.4. договору передбачено, що термін позовної давності за вимогами щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), відсотків за неправомірне користування чужими коштами становить три роки.

Нарахована позивачем пеня в сумі 2 194.59 грн. є підставною та підлягає до стягнення.

Відповідно до п. 6.4 договору у випадку прострочення оплати товару більше тридцяти календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 08.10.2018 у справі № 927/490/18, від 10.10.2019 у справі №909/116/19.

Таким чином, нараховані позивачем 4 284.05 грн. 20 % штрафу є обґрунтованими, підставні та підлягають до стягнення з відповідача.

Перевірка розрахунків позивача здійснена судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ".

Відповідно до п. 11.5. договору, у разі прострочення виконання покупцем грошових зобов`язань він сплачує постачальнику за неправомірне користування чужими коштами 30 (тридцять) % річних від суми заборгованості.

Ч. 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

У постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року № 6-2491 цс15, Верховного Суду від 27.03.2019 № 905/1313/18 зазначена правова позиція, згідно якої:

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

В даному випадку, заборгованість виникла в наслідок порушення грошового зобов`язання, що передбачає стягнення відсотків річних по ст. 625 ЦК України.

З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку про підставність до стягнення з відповідача на користь позивача 4 861,69 грн.. 30% річних за неправомірне користування чужими коштами .

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 270,00 грн. в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача..

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73 - 80, 129, 232, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити .

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Експрес" (45000, Волинська область, м. Ковель, вул. Олени Пчілки, 7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси" (45200, Волинська область, м. Ківерці, вул. Шевченка 35, ) 32 760. 86 грн. заборгованості, 21 420, 53 грн. основного боргу, 2 194, 59 грн. пені, 4 284,05 грн. штрафу, 4 861. 69 грн. 30% річних та 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя М. С. Шум