ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. Справа № 911/1403/21

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

розглянувши матеріали справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи)

за позовом Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек», (04075, Пуща-Водиця, 14-та лінія, м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кебос-Ліс», (08150, вул. Магістральна, буд. 5, м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська область)

про стягнення 19 127, 50 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ДПУ МДЦ «Артек» звернулось в Господарський суд Київської області із позовом до ТОВ «Кебос-Ліс» про стягнення 15 000, 00 грн основної заборгованості, 2 776, 27 грн інфляційних збитків, 1 351, 23 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо своєчасної поставки товару згідно з договором № 1-02/15 від 20.02.2015 р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.05.2021 р. відкрито провадження у справі № 911/1403/21 за позовом ДПУ МДЦ «Артек» до ТОВ «Кебос-Ліс» про стягнення 19 127, 50 грн і визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), встановлено сторонам строки для подачі відповідних заяв по суті спору.

Відповідач про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи) був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву та інші заяви по суті спору не надав. Обов`язок по повідомленню відповідача про час та місце судового засідання судом виконано, так як усі процесуальні документи по справі направлені відповідачу за його адресою реєстрації місцезнаходження: 08150, вул. Магістральна, буд. 5, м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська область, та за всіма іншими адресами, що вказані у позовній заяві і містяться у матеріалах справи. Про зміну адреси місцезнаходження відповідач позивача і суд не повідомляв.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.02.2015 р. між Державним підприємством «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна» (правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ДПУ МДЦ «Артек») (надалі Покупець) та ТОВ «Кебос-Ліс» (надалі Продавець) було укладено договір № 1-02/15 від 20.02.2015 р., згідно умов п. 1.1. якого Продавець зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та своєчасно оплатити технологічну тріску (насипну) по ціні 127, 98 грн. за 1 м. куб. (в т. ч. ПДВ 21, 33 грн.).

Відповідно до п. 2.1. Договору загальна сума Договору складає 639 900, 00 грн. (шістсот тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот грн. 00 коп.), в т.ч. ПДВ (20 %) 106 650, 00 грн.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що поставка технологічної тріски здійснюється партіями автомобільним транспортом за рахунок Продавця.

Пунктом 4.3. Договору визначено, що поставка товару здійснюється за попередньою заявкою Покупця.

Згідно з п. 5.1. Договору розрахунки за поставлену продукцію здійснюються шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Відповідно до п. 5.2. Договору розрахунок з Продавцем Покупець проводить згідно виставлених рахунків Продавця.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що Продавець зобов`язується відправити продукцію не пізніше 3 днів після отримання передплати.

Пунктом 9.1. Договору визначено, що даний Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту його остаточного виконання але не пізніше 31 грудня 2015 року.

На виконання вимог договору позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти (передоплату за товар) у загальному розмірі 18 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 963 від 22.12.2015 р. на суму 18 000, 00 грн, наявним у матеріалах справи.

18.05.2016 р. відповідачем було перераховано (повернуто) позивачу частину здійсненої ним передоплати за товар за договором № 1-02/15 від 20.02.2015 р. у розмірі 3 000, 00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача за період з 01.05.2016 р. по 23.05.2016 р.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 15 000, 00 основної заборгованості (передоплати), 2 776, 27 грн інфляційних збитків та 1 351, 23 грн 3 % річних за період прострочення відповідачем виконання обов`язку по поверненню суми попередньої оплати з 01.04.2018 р. по 28.03.2021 р. за договором № 1-02/15 від 20.02.2015 р.

З приводу вказаних позовних вимог позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із купівлею-продажем товару здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 цього ж кодексу передбачено, що продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 цього ж кодексу передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 693 цього ж кодексу передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обовязок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.02.2019 р. у справі № 912/2275/17.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, строк/термін виконання відповідачем свого обов`язку по передачі товару позивачу сторонами у договорі № 1-02/15 від 20.02.2015 р. визначений не був.

Отже, виходячи із вищевказаних норм, прострочення виконання обов`язку відповідачем щодо поставки товару позивачу у відповідності до положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу виникає у разі пред`явлення вимоги позивачем, належним чином доведеної до відома відповідача.

Водночас, у матеріалах справі відсутні докази звернення позивача до відповідача з вимогою про здійснення поставки товару за договором № 1-02/15 від 20.02.2015 р. чи вимогою про повернення суми попередньої оплати у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасної поставки товару.

При цьому, судом встановлено, що наявна у матеріалах справи претензія позивача вих. № 51 від 09.02.2021 р. про повернення грошових коштів та додані до неї докази направлення, а саме накладна № 985 від 10.02.2021 р. та опис вкладення у цінний лист № 985 від 10.02.2021 р. підтверджують направлення такої претензії та додатків до неї Товариству з обмеженою відповідальністю «Ресурсліс», а не відповідачу.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У процесі розгляду справи позивачем у відповідності до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували звернення позивача до відповідача з вимогою здійснити поставку товару за договором № 1-02/15 від 20.02.2015 р. чи повернути суму попередньої оплати у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо своєчасної поставки такого товару.

Оскільки, як було зазначено вище і встановлено судом у процесі розгляду справи, при укладенні договору № 1-02/15 від 20.02.2015 р. позивач та відповідач не досягли згоди щодо встановлення у договорі положень щодо строку виконання відповідачем обов`язку по передачі позивачу товару і у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують факти звернення позивача до відповідача з вимогою передати товар та/або повернути суму попередньої оплати, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем зобов`язання за договором № 1-02/15 від 20.02.2015 р. по передачі товару є таким що не настав та як наслідок не виник обов`язок щодо повернення позивачу перерахованої суми попередньої оплати на підставі та у порядку, визначеними положеннями ч. 2 ст. 530, ст. 693 Цивільного кодексу України, а нарахування позивачем інфляційних збитків та 3 % річних від суми основної заборгованості за прострочення відповідачем виконання обов`язку щодо повернення суми попередньої оплати у заявлений період, а саме з 01.04.2018 р. по 28.03.2021 р. є безпідставним та таким, що здійснене до моменту виникнення прострочення відповідачем виконання такого обов`язку, а тому відповідно позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення 15 000, 00 грн основної заборгованості (попередньої оплати), 2 776, 27 грн інфляційних збитків, 1 351, 23 грн 3 % річних є такими, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя В.М.Бацуца