ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року м. Херсон Справа № 923/331/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пінтеліної Т.Г., за участю секретаря судового засідання Кудак М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код ЄДР 20077720,

до Відповідача: Комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго", Херсонська область, м. Каховка, вул. Соборності, 20А, код ЄДР 05449897,

про стягнення 4 573 734 грн. 10 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача: не з`явився,

Позовну заяву подано Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго" 4 573 734 грн. 10 коп. заборгованості у правовідносинах за договором постачання природного газу № 1514/18-ТЕ-33 від 09.10.2018, що виник за період листопад 2018 - березень 2019. Позов обґрунтовано твердженням про порушення відповідачем умов вказаного договору в частині своєчасної оплати поставленого природного газу.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 15.03.2021р. (суддя Павленко Н.А.) розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 08.04.2021р. Сторонам встановлено строки подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

Відповідачем 31.03.2021р. подано до суду супровідний лист, яким надано відзив, копії фінансових звітів, з доказами надіслання позивачу. 02.04.2021р. позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи на інший час та дату.

08.04.2021р. позивачем електронною поштою подано до суду відповідь на відзив.

Ухвалою від 08.04.2021р. через неявку представника позивача, відкладено підготовче засідання до 11.05.2021р.

Відповідачем 23.04.2021р. подано до суду супровідний лист, яким надано заперечення на відповідь на відзив, з доказами надіслання позивачу.

Позивачем 05.05.2021р. подано до суду додаткові пояснення. 07.05.2021р. позивачем подано заяву про участь у справі в режимі відео конференції.

Ухвалою від 11.05.2021р. постановлено задовольнити заяву, судове засідання 11.05.2021р. проводити в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 11.05.2021р. продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, до 14.06.2021р. Відкладено підготовче засідання до 10.06.2021р.

Відповідачем 03.06.2021р. подано до суду заперечення на додаткові пояснення позивача. 10.06.2021р. відповідачем подано до суду клопотання про розстрочку боргу у разі прийняття рішення на користь позивача.

Ухвалою суду від 10.06.2021р. продовжено строк проведення підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 29.06.2021р. об 11-30 год.

Ухвалою суду від 29.06.2021р. підготовче провадження у справі закрито. Призначено розгляд справи по суті на 03.08.2021р.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Херсонської області від 02 серпня 2021 року № 394 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 923/331/21", у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень зі здійснення правосуддя судді Павленко Н.А., відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, пункту 5.6. Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Херсонської області призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 923/331/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021р. справу розподілено до розгляду судді Пінтеліній Т.Г., яка приймається нею до провадження.

Ухвалою від 09.08.2021 суд постановив справу № 923/331/21 прийняти до свого провадження, повторно розпочати розгляд справи по суті, розгляд справи проводити у розумний строк на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, призначив розгляд справи по суті в судовому засіданні на 10 вересня 2021 року о 14.00 год.

12.08.2021р. надійшла заява Позивача про участь у судовому засіданні 10.09.2021р. о 14.00год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою сервісу для проведення відеоконференцій EasyCon.

Ухвалою від 17.08.2021 суд постановив заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнити, провести судове засідання, призначене на 10.09.2021, о 14:00 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою сервісу для проведення відеоконференцій EasyCon.

В судовому засіданні 10.09.2021 оголошено перерву до 30 вересня 2021 року до 11 год. 00 хв.

14.09.2021 від представника відповідача надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та час у зв`язку з тим, що Відповідач не отримав відповіді від Позивача про укладення мирової угоди та необхідністю вирішити питання по суті справи.

У зв`язку з розглядом 30.09.2021 о 11 год. 00 хв. Господарським судом Херсонської області іншої справи призначеної на вказані дату та час, суд не зміг забезпечити розгляд в режимі відеоконференції даної справи.

До суду 30.09.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості вирішити питання щодо укладення мирової угоди яке мотивується наступним.

29.08.2021 року набрав чинності Закон України від 14.07.2021 року № 1639-ІХ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Впродовж трьох місяців після набрання чинності Законом мають бути приведені у відповідність до його положень урядові підзаконні акти та нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.

Листом Мінрегіону від 13.09.2021 року № 7/10.1/13614-21 було ініційовано запит на адресу НАК «Нафтогаз України» щодо альтернативних шляхів врегулювання цього питання в рамках чинного законодавства (копія листа додається).

Листом за № 39/8-6070-21 від 10.09.21року (копія додається) НАК «Нафтогаз України» повідомило про таке, що Рішенням правління Компанії від 07.09.2021 року, протокол № 347, схвалено вчинення правочинів між НАК «Нафтогаз України» і теплопостачальними та/або теплогенеруючими організаціями, а саме укладення мирових угод у процесі виконання судових рішень про стягнення з підприємств ТКЕ заборгованості за спожитий газ, використаний після 01.07.2016 року відповідно до примірних мирових угод.

Законом України № 1639-ІХ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», передбачено, що підприємства ТКЕ для врегулювання заборгованості повинно бути включене до Реєстру та /або внести зміни до нього. Відповідач включений до Реєстру (копія листа та повідомлення -додається). Але для внесення змін та оновлення в Реєстрі згідно Закону потрібно провести звірку розрахунків. Відповідач неодноразово направляв листи до Позивача але жодної відповіді не отримав (копії листів додаються).

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 81, ст. 192 ГПК України відповідач просить суд надати можливість вирішити питання з позивачем щодо укладання мирової угоди відповідно до Закону України № 1639-ІХ « Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» та у зв`язку з цим відкласти розгляд справи.

До клопотання відповідачем додано копія листа Мінрегіону, копія листа НАК «Нафтогаз України», копія Листа та Повідомлення про включення до Реєстру, копія доказу направлення клопотання Позивачу.

Ухвалою від 30.09.2021 суд постановив розгляд справи відкласти, призначити в режимі відеоконференції для усіх учасників справи судове засідання для розгляду справи по суті на 21 жовтня 2021 року о 11:00 год.

До суду 20.10.2021 електронною поштою представник відповідача надав клопотання про проведення судового засідання 21.10.2021 о 11 год. 00 хв. без його участі.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями які повернулися до суду 18.10.2021 про надсилання ухвали суду від 30.09.2021 учасникам справи.

в с т а н о в и в:

Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі-Позивач) та Комунальним підприємством теплових мереж «Каховтеплокомуненрего» (далі - Відповідач) 09.10.2018 укладено договір № 1514/18-ТЕ-33 постачання природного газу (далі - Договір).

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 13 722 938,30 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до позову.

Відповідно до пункту 6.1 (з 01.12.2018 - пункт 5.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4), оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІV, зі змінами та доповненнями (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436- IV, зі змінами та доповненнями (далі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору.

Сума простроченого та несплаченого основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором складає 4 573 734,10 грн, детальний розрахунок якого викладено у додатку 4 до позову.

Згідно з ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, спосіб захисту прав повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

За наведеного, положення ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України підлягають застосуванню з урахуванням положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

На виконання приписів п. 6 ч. 3 ст. 162 ГПК України, Позивач повідомляє про відсутність встановленого законом обов`язкового досудового порядку врегулювання спору між Позивачем та Відповідачем.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 162 ГПК України, Позивач зазначає, що заходи забезпечення доказів або позову до подання даної позовної заяви, Позивачем не здійснювалися.

Обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги, підтверджуються наступними доказами:Належним чином завірена копія Договору №1514/18-ТЕ-33 та додаткові угоди; Розрахунок заборгованості Відповідача перед Позивачем; Належним чином завірені копії актів приймання-передачі природного газу; Сальдо по підприємству; Довідка по операціях за договором.

Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, наразі, складає, 68 606,01 грн. судового збору.

Відповідач позов не визнає з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 64), просить суд зобов`язати Позивача надати акти звірки розрахунків за вказаний у позові період по Договору № 1514/18-ТЕ-33 від 09.10.2018 та надати можливість вирішити питання шляхом досудового врегулюванням спору з наступних підстав.

09.10.2018р. КПТМ «Каховтеплокомуненерго» уклало з АТ НАК «Нафтогаз України» Договір купівлі-продажу природного газу № 1514/18-ТЕ-33, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018-2019 році природний імпортований газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Згідно п.1.2. Договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню..

Відповідно до п.12 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2018 року до 31.10.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до повного їх здійснення.

Положеннями п.6.1. Договору сторонами узгоджено форму оплати за газ, яка здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Але в зв`язку з тим що на момент коли згідно з Договором, Відповідачу було потрібно провести розрахунок тобто до 25 -го числа, з Позивачем, населення яке користується теплом, в свою чергу заборгувало перед Відповідачем в жовтні 2018 року 4 мільйони 169 тисяч 300 гривень (копія звіту про оплату населенням житлово-комунальних послуг та електроенергії за жовтень 2018 року додається). (Державне статистичне спостереження).

З огляду на це Більшу половину а саме 9149204,2 гривень із 13 722 938,30 гривень, Відповідач здійснив оплату Позивачеві за постачання газу.

Крім цього Відповідач просить суд звернути увагу на невиконання умов договору в першу чергу Позивачем, а саме (підпункту 6.5. пункту 6 Договору) зокрема Звірка розрахунків.

04 грудня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №916/1727/17 (ЄДРСРУ № 86075502) в черговий раз підтвердив, що акти звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженою особою Відповідача (боржника) є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу.

З першу необхідно вказати, що сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

В той же час відповідно до дій, що свідчать про визнання особою свого боргу, належить зокрема, підписання в межах позовної давності уповноваженою на це особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 24.10.2018 у справі №905/3062/17).

У постанові Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем.

Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Так на момент подання позовної заяви, Позивач не надав Акти взаєморозрахунків тому Відповідачу немає можливості перевірити достовірність суми боргу Відповідача перед Позивачем, а саме на суму 4 573 734,10 гривень.

Позивач в своєму позові зазначає що підстав для врегулювання спорів в досудовому порядку відсутні, але абзац 3 підпункту 7.4. пункту 7 та підпунктом 10.1. пункту 10 Договору передбачено розв`язання спорів (розбіжностей) сторонами у разі їх виникнення, тим самим Позивач сам собі заперечує, а з його боку претензій та заяв досудового врегулювання спорів не надходило в досудовому порядку не врегульовувалися. Підпункт 10.2 пункту 10 Договору передбачає також що у разі недосягнення сторонами згоди тоді вони розв`язуються у судовому порядку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України від 16.01.2003 року № 435-ІV, зі змінами та доповненнями, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є Договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а в свою чергу є порушенням з боку Позивача Договору, не виконавши зазначені вище умови.

Відповідач звертає увагу суду на скрутне фінансове становище підприємства, просить суд взяти до уваги те, що по результатам роботи підприємства КПТМ «Каховтеплокомуненерго»: за 2018 рік, чистий фінансовий результат підприємства склав -985 тисяч гривень (збиток), за 2019 рік 1233 тисяч гривень (збиток), за 2020 рік 7107 тисяч гривень (збиток), (копія фінансового звіту додається);

Не зважаючи на це Відповідач не відмовляється від виконання умов Договору пункт 12 в частині проведення розрахунків за газ - до повного їх здійснення.

Окрім цього, Відповідач вважає за необхідне закрити провадження у справі, обґрунтовуючи це тим, що він включений в Реєстр теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 24.05.2017 № 127 відповідно до Закону № 1730-VIII.

Позивач не погоджується з доводами наданими Відповідачем з наступних підстав.

Так, у своєму відзиві Відповідач просить Суд відмовити у позовних вимогах Позивача та зобов`язати Позивача надати акти звірки розрахунків, з огляду на те, що, нібито, з боку Позивача є порушення умов Договору постачання природного газу, а саме, абз. 3 п.п. 7.4. п. 7, п. п. 10.1 п. 10 (досудове врегулювання спору) та п.п.6.5. п. 6 (звірка розрахунків).

Дані доводи та аргументи не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать чинному законодавству та укладеному між сторонами Договору, зокрема:

Відповідно до п.п. 6.5. п. 6 Договору постачання природного газу №1514/18-ТЕ-33 «Звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного азу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою...».

Укладаючи спірний Договір, сторони чітко передбачили, що звірка розрахунків проводиться на письмову вимогу однієї із сторін.

В зв`язку з тим, що відповідач не звертався до позивача з письмовою заявою про проведення звірки розрахунків, то позивач, не проводив таки звірки та не має актів звіряння розрахунків.

Таким чином, твердження відповідача, що позивачем порушені умови договору, а саме, п.п.6.5. п.6 - не відповідають дійсності та спростовуються письмовими доказами.

Якщо відповідач бажає провести звірку розрахунків та отримати акти, він має можливість звернутися з письмовою заявою до позивача та отримати акти звірки, а не просити суд зобов`язати позивача їх надати, тому що в актах звірки сторони мають вказати суми заборгованості, які обліковуються за даними бухгалтерського обліку.

Окрім цього, жодним нормативним актом, жодним пунктом Договору №1514/18-ТЕ-33 на позивача не покладено обов`язку щодо досудового врегулювання спору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач зазначає, що відповідач був обізнаний про умови Договору та повинен був їх сумлінно виконувати. Згідно з статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 525, 526 ЦК України, 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, відповідно до ст. 42 ГК України господарська діяльність здійснюється на власний ризик. Таким чином, Відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема шляхом перенесення оплати, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір річних не встановлений договором.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ст.617 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст.625 Цивільного кодексу України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, відповідач не вчинив всі залежні від нього дії для належного виконання умов договору в частині оплати вартості природного газу.

Частиною 1 ст.625 ЦК України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст.218 ГК України зазначає, що єдиною підставою звільнення від господарсько-правової відповідальності дія непереборної сили, тобто надзвичайні та невідворотні обставини, що унеможливили належне виконання зобов`язання. Не є підставами звільнення від відповідальності, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника потрібних коштів. ГК України у імперативному порядку встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (ч.1 ст.229 ГК України).

Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів. Не міститься і в умовах договору умови, що виконання умов договору ставиться у залежність від третіх осіб.

Таким чином, відповідач дійшов хибного висновку, що позивачем порушені умови договору та вважає за необхідне відмовити в позові.

Окрім цього, Позивач зазначає що застосування Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» в редакції від 30.11.2016 (далі Закон 1730) до спірних відносин є неправомірним виходячи з наступного.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон 1730), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону 1730, передбачено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року. Так, дійсно Відповідача було включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 24.05.2017 №127.

В даному Реєстрі, зазначена заборгованість Відповідача, зокрема:

- колонка 12 «Обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно Закону - 2 925 233,68 грн.»

- колонка 14 «Обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ. електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року - 1 403 765,66 гри.».

Дана кредиторська заборгованість Відповідача, яка підлягала списанню/реструктуризації, що міститься в реєстрі, утворилася за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води.

Таким чином, відповідно до наказу від 24.05.2017 №127, яким Відповідача було включено до Реєстру, міститься інформація про кредиторську заборгованість за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року, тим самим, виключає можливість автоматичного списанню/реструктуризації кредиторської заборгованості за поставлений газ у період 2018-2019 роки за договором поставки природного газу від 09.10.2018 №1514/18-ТЕ-33.

29.08.2021 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 14.07.2021 №1639-ІХ (далі Закон 1730- VIII), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Дія цього Закону 1730-VIII поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону 1730-VIII, зазначено, зокрема:

- договір про організацію взаєморозрахунків - договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону;

- заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону 1730-VIII (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду);

- кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг (у тому числі заборгованість перед НАК "Нафтогаз України", право вимоги якої набуто шляхом заміни кредитора у зобов`язанні);

- постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України" за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу, укладеними з учасниками процедури врегулювання заборгованості, а також за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу, укладеними з учасниками процедури врегулювання заборгованості, право вимоги заборгованості за якими набуто НАК "Нафтогаз України" та її дочірньою компанією "Газ України" шляхом заміни кредитора у зобов`язанні;

- процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

- реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр) - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

- учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу, оператор газотранспортної системи та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, оператори газорозподільних систем, електропостачальники або оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно частинні першої статті 3 Закону 1730-VІІІ, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною другою статті 3 Закону, для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів, копії ліцензій (за наявності) або рішень про видачу ліцензій, прийнятих органами ліцензування, на провадження видів господарської діяльності, що діяли на момент виникнення заборгованості, або виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань із записом про рішення органу ліцензування щодо видачі ліцензії суб`єкту господарювання (для підприємств та організацій, діяльність яких підлягає ліцензуванню згідно із законодавством);

- довідки, складені підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської заборгованості (із зазначенням категорії споживачів) станом на 1 червня 2021 року та кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог цього Закону (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), із зазначенням кредиторів, величини заборгованості, розміру неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, що підлягає врегулюванню, станом на 1 червня 2021 року, а також обсягів заборгованості, реструктуризованої станом на 1 червня 2021 року в порядку та на умовах, визначених цим Законом;

- копія акта звіряння взаєморозрахунків станом на 1 червня 2021 року із зазначенням договорів, заборгованість за якими реструктуризована станом на 1 червня 2021 року в порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу (абз.9 ч.2 ст.3 Закону 1730-VIII).

Для внесення змін до даних, що містяться в реєстрі, учасники процедури врегулювання заборгованості подають до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву з обґрунтуванням необхідності внесення змін до реєстру, до якої додаються документи, визначені абзацами другим - восьмим цієї частини, якими підтверджуються відповідні зміни (абз.15 ч.2 ст.3 Закону 1730-VIII).

Таким чином, для процедури врегулювання заборгованості шляхом реструктуризації, необхідною умовою є включення до реєстру, в якому буде міститись інформація щодо кредиторську заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог цього Закону (в тому числі за договором поставки природного газу від 09.10.2018 №1514/18-ТЕ-33).

Твердження Відповідача, про те, що підприємство включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії, а відтак наявні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів Закону 1730-VІІІ не відповідають обставинами справи №923/331/21.

Між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством теплових мереж «Каховкатеплокомуненерго» 09.10.2018 укладено договір №1514/18-ТЕ-33 постачання природного газу.

Тобто, договір між сторонами було укладено після набрання законної сили Закону 1730 в редакції від 30.11.2016.

Таким чином, відсутні правові підстави для застосуванню норми Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» в редакції від 30.11.2016 № 1730, оскільки заборгованість за використаний природний газ за період 2018-2019, виникла та частково не погашена станом на 01 червня 2021 року та складає 4 573 734,10 грн. відповідно до розрахунку.

Більше того, в частині першій статті 5 Закону 1730-VІІІ, зазначено, зокрема: «що реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової та електричної енергії...»

Частиною третьою статті 4 Закону 1730-VІІІ, зазначено, що виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації, включеної до реєстру, за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним згідно з цим Законом, забезпечується застосуванням одного або декількох гарантійних механізмів, а саме: «..прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування (військово-цивільною адміністрацією), що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, або органом місцевого самоврядування....»

Реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальних або теплогенеруючих організацій державної та комунальної форм власності здійснюється за погодженням з державним органом, до сфери управління якого належить така організація, або відповідним органом місцевого самоврядування (частина 6 статті 4 Закону 1730-VIII).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по Відповідачу, КПТМ «Каховкатеплокомуненерго» є комунальною власністю, засновником є орган місцевого самоврядування Каховська міська рада.

Таким чином, для виконання зобов`язань Відповідачем включеного до реєстру, за договором про реструктуризацію заборгованості, необхідною умовою є прийняття відповідного рішення органу місцевого самоврядування Каховської міської ради.

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування затверджується Кабінетом Міністрів України (частина 7 статті 5 Закону 1730-VІІІ).

Більше того, Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування відповідно до частини 7 статті 5 Закону 1730-VІІІ, станом на сьогодні Кабінетом Міністрів України не затверджений.

Також, частиною 8 статті 5 Закону 1730-VІІІ, передбачено, що кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Матеріали справи не містять вище перерахованих документів, вони не надавалися Відповідачем у справі №923/331/21.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів внесення змін до даних в Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а саме: кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог цього Закону, а саме, обсягів заборгованості, реструктуризованої станом на 1 червня 2021 року в порядку та на умовах, визначених цим Законом, копії акта звіряння взаєморозрахунків станом на 1 червня 2021 року із зазначенням договорів, заборгованість за якими реструктуризована станом на 1 червня 2021 року, договору про реструктуризацію заборгованості, укладеним згідно з цим Законом, відповідно відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів Закону 1730-VІІІ.

Однак, сам факт того, що Комунальне підприємство теплових мереж «Каховка теплокомуненерго» було включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії в редакції від 30.11.2016 №1730», що підтверджується Наказом №127, не є підставою для закриття провадження у справі №923/331/21.

Таким чином, твердження Відповідача є передчасним, що він є учасник процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, які включені до реєстру згідно частини 1 статті 1 Закону 1730-VIII в редакції зі змінами та доповненнями внесеними Законом України від 14.07.2021 №1639-ІХ.

Крім того, Відповідач не позбавлений права на стадії виконання судового рішення, звернутися до Позивача для врегулювання заборгованості за спожитий природний газ, шляхом укладання договору про реструктуризацію, після набуття статусу учасника процедури врегулювання заборгованості в порядку та на умовах, визначених цим Законом 1730-VІІІ.

Підсумовуючи вищезазначене, для участі у процедурі врегулювання заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог цього Закону 1730-VIII, Відповідачу необхідно вчинити ряд дій, а саме: внести зміни до даних, що містяться в реєстрі, довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог цього Закону, із зазначенням кредиторів, величини заборгованості, розміру неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, що підлягає врегулюванню, станом на 1 червня 2021 року, а також обсягів заборгованості, реструктуризованої станом на 1 червня 2021 року, копія акту звіряння взаєморозрахунків станом на 1 червня 2021 року із зазначенням договорів, заборгованість за якими реструктуризована станом на 1 червня 2021 року в порядку та на умовах, визначених цим Законом, рішення органу місцевого самоврядування Каховської міської ради, акт звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості, договір про реструктуризацію заборгованості, укладеним згідно з цим Законом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі-Позивач) та Комунальним підприємством теплових мереж «Каховтеплокомуненрего» (далі - Відповідач) 09.10.2018 укладено договір № 1514/18-ТЕ-33 постачання природного газу (далі - Договір).

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 13 722 938,30 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до цього позову.

Відповідно до пункту 6.1 (з 01.12.2018 - пункт 5.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4), оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору.

Сума простроченого та несплаченого основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором складає 4 573 734,10 грн, детальний розрахунок якого викладено у додатку 4 до цього позову.

Обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги, підтверджуються наступними доказами: Належним чином завірена копія Договору №1514/18-ТЕ-33 та додаткові угоди; Розрахунок заборгованості Відповідача перед Позивачем; Належним чином завірені копії актів приймання-передачі природного газу; Сальдо по підприємству; Довідка по операціях за договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 193 Господарського Кодексу України закріплено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.670 ЦК України визначено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Нормами ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.124 Господарського процесуального кодексу України, Позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який становить сплачену суму судового збору - 4 516,02 гривень. Інші судові витрати, на час подачі позову не передбачаються.

Положеннями ст.15 та ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приймаючи рішення, суд враховує наступне.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст.11 цього Кодексу.

За змістом положень ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Установлені судом обставини наявності укладеного договору, свідчать про виникнення між його сторонами майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до ч.1 ст.179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір надання послуг.

Відповідно до ст.629 ЦК України, Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на вказані правові положення, а також вказані вище умови договору суд приходить до висновку, що на підставі укладеного між сторонами договору про надання послуг у позивача протягом дії договору існували зобов`язання щодо надання послуг, а у відповідача зобов`язання з оплати вартості відповідних послуг.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими: "Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підсумовуючи наведене суд зазначає, що між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі-Позивач) та Комунальним підприємством теплових мереж «Каховтеплокомуненрего» (далі - Відповідач) 09.10.2018 укладено договір № 1514/18-ТЕ-33 постачання природного газу (далі - Договір).

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 13 722 938,30 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до позову.

Відповідно до пункту 6.1 (з 01.12.2018 - пункт 5.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4), оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 Постачальник надав а Споживач прийняв природний газ обсягом 295,697 тис. куб.м на суму 1 843 821,60 грн в т.ч. ПДВ 20% всього 2 212 585,92 грн (а.с. 41), відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2018 Постачальник надав а Споживач прийняв природний газ обсягом 431,886 тис. куб.м на суму 2 693 029,47 грн в т.ч. ПДВ 20% всього 3 231 635,36 грн (а.с. 42), відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2019 Постачальник надав а Споживач прийняв природний газ обсягом 438,955 тис. куб.м на суму 2 737 108,29 грн в т.ч. ПДВ 20% всього 3 284 529,95 грн (а.с. 43), відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 28.02.2019 Постачальник надав а Споживач прийняв природний газ обсягом 365,026 тис. куб.м на суму 2 276 123,27 грн в т.ч. ПДВ 20% всього 2 731 347,92 грн (а.с. 44), відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 Постачальник надав а Споживач прийняв природний газ обсягом 302,413 тис. куб.м на суму 1 885 699,29 грн в т.ч. ПДВ 20% всього 2 262 839,15 грн (а.с. 45).

Відповідно до Сальдо підприємства "Каховтеплокомуненерго" за період з 01.10.2018 по 31.01.2021 наявна дебіторська заборгованість в сумі 4 573 734,10 грн (а.с. 46).

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.670 ЦК України визначено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Нормами ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 ГПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.3 ст.74 ГПК України). За приписами ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст.ст.78, 79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача, які здійснені ним на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № від 04.03.2021 у сумі 68 606,01грн, які у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача в повному обсязі, у зв`язку із задоволенням позову.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 123,129, 232-240 ГПК України, суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго" (74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. Соборності, 20 А, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) основний борг в розмірі 4 573 734,10 (Чотири мільйони п`ятсот сімдесят три тисячі сімсот тридцять чотири) грн. 10 коп. та суму судових витрат в розмірі 68 606,01 (Шістдесят вісім тисяч шістсот шість) грн. 01 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 27.10.2021р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна