ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

20.10.2021р. Справа № 905/813/20

За заявою ліквідатора Сиволобова М.М.

про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги

у справі

за заявою Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.) (Карел ван Биландтлаан 30, 2596 HR, Гаага, Нідерланди

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс", м.Маріуполь

ліквідатор - арбітражний керуючий Сиволобов М.М.

про банкрутство

Суддя Господарського суду Донецької області Чорненька І.К.

Представники:

кредитора - не з`явився;

ліквідатор - не з`явився

інші учасники - не з`явився

У провадженні Господарського суду Донецької області знаходиться справа № 905/813/20 за заявою Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.) про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс", м. Маріуполь.

Ухвалою господарського суду від 03.09.2020р. відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс"; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс"; призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс" арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича.

04.09.2020р. за номером 65194 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення (повідомлення) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс", м. Маріуполь.

10.11.2020р. господарським судом винесена ухвала за результатами попереднього засідання.

Постановою господарського суду від 10.02.2021 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс", визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс", відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс" арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича.

11.02.2021р. за номером 65916 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Розпорядженням керівника Господарського суду Донецької області 02-01/34 від 13.04.2021р. у зв`язку з перебуванням судді Хабарової М.В. на лікарняному по вагітності та пологах з 12.04.2021 з метою недопущення порушення строків розгляду справи, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Господарському суді Донецької області, затверджених протоколом зборів суддів № 4 від 14.09.2016р. (зі змінами та доповненнями) та пункту 1.6 розділу ХХ "Прикінцеві положення" Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.03.2018р. № 17, з урахуванням змін, внесених рішенням Ради суддів України №16 від 12.04.2018р., призначено повторний автоматичний розподіл справи №905/813/20.

Згідно з витягом протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2021р. справу № 905/813/20 передано на розгляд судді Господарського суду Донецької області Чорненькій І.К.

Ухвалою господарського суду від 14.04.2021р. справу № 905/813/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс" прийнято до провадження судді Чорненької І.К.

12.05.2021р. до господарського суду надійшла заява ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021р. про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги в межах справи про банкрутство №905/813/20, за якою просить суд, зокрема, витребувати у фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича договір №1910/18 від 19.10.2018р. шляхом забезпечення доказів, посилаючись на приписи ст.110 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 13.05.2021р. призначено заяву ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021р., в частині витребувати у фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича договору №1910/18 від 19.10.2018р., до розгляду у судовому засіданні на 17.05.2021р.

Ухвалою господарського суду від 17.05.2021р. задоволено заяву ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021р., в частині витребувати у фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича договору №1910/18 від 19.10.2018р.

12.05.2021р. до господарського суду надійшла заява ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021р. про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги в межах справи про банкрутство № 905/813/20.

Ухвалою господарського суду від 13.05.2021 призначено заяву ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021р., в частині витребувати у фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича договору №1910/18 від 19.10.2018р., до розгляду у судовому засіданні на 17.05.2021 об 11:00 год., зал № №320.

Ухвалою господарського суду від 17.05.2021 задоволено заяву ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021р. в частині забезпечення доказів шляхом витребування у фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича договору №1910/18 від 19.10.2018р. про надання безповоротної фінансової допомоги; витребувано у фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) договір №1910/18 від 19.10.2018р. про надання безповоротної фінансової допомоги.

Ухвалою господарського суду від 17.05.2021 призначено заяву ліквідатора Сиволобова М.М. № 01-16/509 від 05.05.2021р. про визнання недійсним правочину боржника про надання поворотної фінансової допомоги до розгляду у судовому засіданні на 22.06.2021 об 12:00 год. (зал. № 320).

Ухвалою господарського суду від 22.06.2021 відкладено розгляд заяви ліквідатора Сиволобова М.М. № 01-16/509 від 05.05.2021р. про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги на 01.09.2021 о 12:30 год.

10.06.2021 до господарського суду надійшла апеляційна скарга ФОП Мусякевич П.П. від 03.06.2021 на ухвалу Господарського суду Донецької області від 17.05.2021 (ухвала про забезпечення доказів) у справі № 905/813/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс", м. Маріуполь.

Відповідно до супровідного листа від 15.06.2021 вищевказана апеляційна скарга матеріали справи № 905/813/20 направлені до Східного апеляційного господарського суду для подальшого розгляду у встановленому законом порядку.

Апеляційну скаргу ФОП Мусякевич П.П. на ухвалу господарського суду Донецької області від 17.05.2021 у справі №905/813/20 залишити без задоволення; ухвалу господарського суду Донецької області від 17.05.2021 у справі № 905/813/20 залишити без змін.

03.08.2021 до господарського суду була повернута заява з Східного апеляційного господарського суду

31.08.2021 на електронну адресу господарського суду, з накладанням електронного цифрового підпису, надійшло клопотання від представника кредитора Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.) Дядюка Є.М. б/н від 30.08.2021 про розгляд справи за його відсутності.

31.08.2021 на електронну адресу господарського суду, з накладанням електронного цифрового підпису, надійшло пояснення щодо аналізу руху коштів по рахунках Боржника у справі № 905/813/20 у розрахунках з контрагентами від ліквідатора ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ГАЛПІП ПЛЮС" Сиволобова М.М. №01-16/996 від 26.08.2021.

Ухвалою господарського суду від 01.09.2021р. відкладено розгляд заяви ліквідатора Сиволобова М.М. № 01-16/509 від 05.05.2021р. про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги на 20.10.2021р. (з урахуванням ухвали суду від 05.10.2021р.).

У судове засідання 20.10.2021р. учасники провадження у справі у судове засідання не з`явились, про день та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши у судовому засіданні 20.10.2021р. заяву ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021р. про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги та додані до неї матеріали, дослідивши подані сторонами документи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив:

Ліквідатор Сиволобова М.М. звернувся до господарського суду із заявою №01-16/509 від 05.05.2021р. про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги, за якою просить суд:

1. Визнати недійсним договір №1910/18 від 19.10.2018р., укладений між ТОВ «Торговий Дім «Галпап Плюс» та фізичною особою-підприємцем Мусякевичем Петром Петровичем;

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича на користь ТОВ «Торговий Дім «Галпап Плюс» отримані за договором №1910/18 від 19.10.2018р. грошові кошти в розмірі 447000,00грн.

Обґрунтовуючи заяву, ліквідатор посилається на те, що ним з метою виявлення дебіторської заборгованості банкрута - ТОВ «Торговий Дім «Галпап Плюс» був проведений аналіз банківських виписок банкрута, на підставі якого було встановлено, що ТОВ «Торговий Дім «Галпап Плюс» надало безповоротну фінансову допомогу фізичній особі-підприємцю Мусякевичу Петру Петровичу (ідент. код НОМЕР_1 ) в розмірі 447000,00грн. на підставі договору №1910/18 від 19.10.2018р., яка була перерахована 23.10.2018р.

На думку ліквідатора, даний правочин підпадає під ознаку недійсності правочину на підставі положень ч.2 ст.42 КУзПБ, якою встановлено правову призумцію сумнівності правочинів та правових дій боржника, що вчинені ним протягом трирічного строку до відкриття провадження у справі про банкрутство.

При цьому спірний договір укладено 19.10.2018р., провадження у справі №905/813/20 про банкртутство ТОВ «Торговий Дім «Галпап Плюс» відкрито 03.09.2020р., а тому, на думку ліквідатора, на підставі ч.2 ст.42 КУзПБ договір №1910/18 від 19.10.2018р. підлягає визнанню недійсним, а грошові кошти у розмірі 447000,00грн. підлягають поверненню ТОВ «Торговий Дім «Галпап Плюс».

ФОП Мусякевич П.П. надано суду заяву (відзив) б/н від 28.05.2021р., за якою просить суд відмовити ліквідатору Сиволобову М.М. у задоволенні заяви про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги.

Мусякевич П.П. зазначає, що договір про безповоротну фінансову допомогу №1910/18 від 19.10.2018р. між ФОП Мусякевич П.П. та ТОВ «Торговий Дім «Галпап Плюс» не укладався, а ним були надані транспортні послуги згідно з договором №3012/016-1 від 30.12.2016р. та оплата наданих послуг була здійснена відповідно до платіжного доручення №1226 від 23.10.2018р.

Також, ФОП Мусякевич П.П. надано суду заяву (відзив) б/н від 02.06.2021р., за яким зазначає, що у платіжному дорученні №1226 від 23.10.2018р. на суму 447000,00грн. було зазначено невірне призначення платежу, у зв`язку з чим в подальшому від ТОВ «Галпап Плюс» було отримано повідомленні про те, що вірним призначенням платежу за даним платіжним дорученням є оплата за послуги згідно договору №3012/016-1 від 30.12.2016р.

Кредитором Шелл Лубрікантс Симплай Компані Б.В. надані суду письмові пояснення від 18.06.2021р. на заяву ліквідатора про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги, за якими кредитор підтримує заяву ліквідатора у повному обсязі.

Кредитор зазначає, що:

- спірний правочин укладений 19.10.2018р., а тому підпадає під підозрілий період, визначений ч.1 ст. 42 КУзПБ;

- боржником укладено спірний правочин будучи у стані поточної фінансової неплатоспроможності, що можна розцінювати як зловживання ним своїми правами щодо розпорядженням майном як власником;

- укладення оспорюваного правочину спричинило недоотримання в ліквідаційну масу боржника 447000,00грн.

Дослідивши надані сторонами документи, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне:

Матеріали справи містять банківську виписку по особистому рахунку боржника ТОВ «Торговий Дім «Галпап Плюс» за період з 01.01.2017р. по 12.01.2021р. безпосередньо за один день - 23.10.2018р., відповідно до якої 23.10.2018р.боржником перераховано ФОП Мусякевич П.П. 447000,00грн. з призначенням платежу «надання безповоротної фінансової допомоги згідно договору №1910/18 від 19.10.2018р. без ПДВ» .

Договір №1910/18 від 19.10.2018р. про надання безповоротної фінансової допомоги, укладений між ТОВ «Торгівельний дім «Галпап Плюс» та ФОП Мусякевич П.П., ліквідатором суду не надано.

Як зазначає ліквідатор даний договір у ліквідатора відсутній, у зв`язку з чим ліквідатором подано до суду подано до суду клопотання про витребування вказаного договору у ФОП Мусякевич П.П.

Ухвалою від 17.05.2021р. задоволено заяву ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021р. в частині витребувати у фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича договору №1910/18 від 19.10.2018р. про надання безповоротної фінансової допомоги; витребувано у фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) договір №1910/18 від 19.10.2018р. про надання безповоротної фінансової допомоги.

На виконання вимог ухвали суду від 17.05.2021. ФОП Мусякевич П.П. надані суду заяви (відзиви) б/н від 28.05.2021р. та б/н від 02.06.2021р., в яких зазначено, що:

- договір про безповоротну фінансову допомогу №1910/18 від 19.10.2018р. між ФОП Мусякевич П.П. та ТОВ «Торговий Дім «Галпап Плюс» не укладався у зв`язку з чим даний договір у нього відсутній.

- оплата за платіжним дорученням №1226 від 23.10.2018р. на суму 447000,00грн. здійснена відповідно до укладеного між ТОВ «Торгівельний дім «Галпап Плюс» та ФОП Мусякевич П.П. договору №3012/016-1 від 30.12.2016р. про надання транспортних послуг та в підтвердження виконання даного договору надає суду товарно-транспортні накладені та лист про зміну призначення платежу.

- у платіжному дорученні №1226 від 23.10.2018р. на суму 447000,00грн. було зазначено невірне призначення платежу, у зв`язку з чим в подальшому від ТОВ «Галпап Плюс» було отримано повідомленні про те, що вірним призначенням платежу за даним платіжним дорученням є оплата за послуги згідно договору №3012/016-1 від 30.12.2016р.

ФОП Мусякевич П.П. надано суду копію листа ТОВ «Торговий Дім «Галпап Плюс» №231018/1 від 23.10.2018р., спрямованого ФОП Мусякевич П.П., згідно з яким ТОВ «Торговий Дім «Галпап Плюс» просить у платіжному доручення №1226 від 23.10.2018р. на суму 447000,00грн. вірним вважати наступне призначення платежу: «оплата за послуги згідно договору №3012/016-1 від 30.12.2016р., без ПДВ».

Суд зазначає, що поняття правової презумпції сумнівності правочинів при дослідженні угод боржника розкрито у правових висновках Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17).

Поняття правової презумпції сумнівності правочинів передбачає, що будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна, вчинений у підозрілий період, є сумнівним і може бути визнаний недійсним на підставі спеціальної норми закону. Ліквідатор зобов`язаний перевірити наявність підстав для визнання недійсним сумнівного правочину відповідно до статті 42 КУПЗ або норм Цивільного та Господарського кодексів України.

Суд звертає увагу, що недійсними можуть бути визнані не всі без винятку правочини боржника, укладені у підозрілий період, а лише ті, підставність визнання недійсними яких передбачено частиною першою, другою ст. 42 КУзПБ.

Предметом даного судового розгляду є визнання недійсним правочину Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Галпап Плюс», а саме договору №1910/18 від 19.10.2018р. про надання безповоротної фінансової допомоги в сумі 447000,00грн., яка була перерахована 23.10.2018р.

Суд зазначає, що 21.10.2019 введено в дію КУзПБ №2597-VIII від 18.10.2018р., який в силу пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, поширює свою дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації.

З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Відомості Верховної Ради України, 1992, №31, ст. 440 із наступними змінами).

Тобто, перехід від регулювання, передбаченого Законом про банкрутство, до регулювання згідно з КУзПБ, здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справ про банкрутство, відповідно до положень цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 924/159/14, від 11.08.2020 у справі № 904/3457/19 та від 27.08.2020 у справі № 904/4928/17.

Статтею 5 ЦК України «Дія актів цивільного законодавства у часі» визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, за загальним правилом до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №3-1085гс15).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021р. у справі №904/7905/16, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Таким чином, приписи ст. 42 КУзПБ в частині підстав для визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства - 21.10.2019р. До правовідносин, що склалися 19.10.2018р., підлягають застосуванню приписи статті 20 Закону про банкрутство.

Разом з тим, аналізуючи положення статті 20 Закону про банкрутство, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (19.10.2018р.), та положення статті 42 КУзПБ, яка набрала чинності на момент звернення з відповідною заявою суд звертає увагу, що положення цих статей щодо підстав, наслідків не є повністю тотожними.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин Законом про банкрутство не було передбачено трирічного строку на звернення.

Таким чином, враховуючи, що кредитор просить суд визнати недійсним договір №1910/18 від 19.10.2018р. про надання безповоротної фінансової допомоги в сумі 447000,00грн., яка була перерахована 23.10.2018р., тобто укладений до введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, суд зауважує на необхідності застосування в даному випадку річного строку, передбаченого положеннями статті 20 Закону про банкрутство, щодо визначення підстав, за якими оспорюваний правочин може визнаватися недійсним, оскільки саме ця норма права існувала на час здійснення оспорюваного правочину.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що посилання ліквідатора на недійсність спірного правочину на підставі положень ч.2 ст.42 КУзПБ, необґрунтоване.

Також, необґрунтованим є і посилання кредитора на те, що спірний правочин відноситься до фраудаторного на підставі п.4 ч.1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Письмових уточнень щодо підстав визнання правочинів боржника недійсними, окрім зазначених у заяві - п.4 ч.1 ст. 42 КУзПБ та ч.2 ст.42 КУзПБ, суду не надано.

При цьому суд зазначає. що окрім положень статті 20 Закону про банкрутство щодо визначення підстав, за якими оспорюваний правочин може визнаватись недійсним, передбачена можливість визнання правочину недійсним з урахуванням загальних норм цивільного законодавства.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України.

Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

При розгляді питання про визнання правочину недійсним, суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків або їх відсутність.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 у справі № 922/719/16.

Приписи статті 203 Цивільного кодексу України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Разом з тим ст. 20 Закону про банкрутство, порівняно з приписами ст. 215 ЦК України, розширює підстави для визнання недійсними правочинів та надає можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом року, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.

Згідно з ч. 1 ст. 20 вказаного Закону правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

- боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

- боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

При розгляді спорів в поряду ст. 20 Закону про банкрутство, суд приймає до уваги, що дії боржника, зокрема але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом року, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватись з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Оскілки, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, частиною 1 ст. 20 Закону про банкрутство, встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Законі строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми.

При цьому, відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеного у пунктах 164 постанови від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, згідно якого укладення договору боржника поза межами «підозрілого періоду», визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості визнання недійсним правочину боржника, спрямованого на уникнення звернення стягнення на його майно, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом за умови доведеності відповідних обставин заявником.

Банківська виписка по особистому рахунку боржника за 23.10.2018р. підтверджує перерахування 23.10.2018р. боржником ФОП Мусякевичу П.П. 447000,00грн. з призначенням платежу «надання безповоротної фінансової допомоги згідно договору №1910/18 від 19.10.2018р. без ПДВ».

Як зазначено у пп. 14.1.257 Податкового кодексу України, безповоротна фінансова допомога це, зокрема, сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів.

Факт передачі грошової суми позичальнику у наслідок його реального характеру є доказом і факту укладення договору.

Відповідно до п. 185.1. Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів та/або послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (пп. 14.1.185 ПКУ).

Постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (пп.14.1.191 ПКУ).

Таким чином, оскільки операція з надання/отримання платником ПДВ безповоротної фінансової допомоги не підпадає під визначення операцій з постачання товарів/послуг, така операія не є об`єктом оподаткування ПДВ.

Судом враховано, що ліквідатору банкрута посадовими особами банкрута не було передано бухгалтерської та іншої документації боржника.

При цьому, ФОП Мусякевич П.П. надані до матеріалів справи ТТН на підтвердження виконання договору № 3012/016-1 від 30 грудня 2016р. про надання послуг, якими останній намагався довести факт перерахування грошових коштів у розмірі 447000,00 грн. як оплату зазначених транспортних послуг, з помилковим зазначенням призначення платежу - 23.10.2018р.

Вказані пояснення ФОП Мусякевич П.П. суд оцінює критично, оскільки: наданні ТТН не містять відомостей що транспортні послуги надані на підставі договору №3012/016-1 від 30 грудня 2016р.; загальна сума по наданим накладним значно більше 447000,00грн.; кожна надана ТТН містить загальну суму товару з ПДВ.

При цьому, відповідно до банківської виписки по особистому рахунку боржника за 23.10.2016р. боржником перераховано ФОП Мусякевич П.П. 447000,00грн. з призначенням платежу «надання безповоротної фінансової допомоги згідно договору №1910/18 від 19.10.2018р. без ПДВ».

З огляду на матеріали даної справи, суд визнає докази - банківські документи, подані ліквідатором, більш вірогідними ніж докази, подані ФОП Мусякевич П.П. (копія договору №3012/016-1 від 30.12.2016р., товарно-транспортні накладні, листи про зміну призначення платежу), якими останній намагався довести факт перерахування грошових коштів у сумі 447000,00грн. як оплату за договором №3012/016-1 від 30 грудня 2016р. про надання послуг.

Але при цьому суд зазначає, що як слідує із банківської виписки по особистому рахунку боржника, боржником перераховано ФОП Мусякевич П.П. 447000,00грн. з призначенням платежу «надання безповоротної фінансової допомоги згідно договору №1910/18 від 19.10.2018р. без ПДВ» - 23.10.2018 року, за один рік та 11 місяців до відкриття провадження у справі № 9905/813/20 про банкрутство ТОВ «Торговий Дім «Галпап Плюс», тобто поза межами сумнівного періоду (за 11 місяців до сумнівного періоду), встановленого ст. 20 Закону про банкрутство.

При цьому, як вже зазначалось вище, відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеного у пунктах 164 постанови від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, згідно якого укладення договору боржника поза межами "підозрілого періоду", визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості визнання недійсним правочину боржника, спрямованого на уникнення звернення стягнення на його майно, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом за умови доведеності відповідних обставин заявником.

У Цивільному кодексу України відсутні прямі вимоги до договору про надання безповоротної фінансової допомоги та ліквідатором суду не надано пояснень та будь-яких доказів наявності підстав, визначених цивільним законодавством, для визнання договору недійсним.

Таким чином суд дійшов висновку, що договір №1910/18 від 19.10.2018р. укладений поза межами «підозрілого періоду», визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, щодо відсутності підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ , та щодо недоведеності заявником належними та допустимими доказами наявності підстав, визначених цивільним законодавством, для визнання спірного договору недійсним.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що заява ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021р. про визнання недійсним договору №1910/18 від 19.10.2018р. про надання безповоротної фінансової допомоги не обґрунтована та підлягає відмові.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 42, 59, 60, Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021р. про визнання недійсним договору №1910/18 від 19.10.2018р. про надання безповоротної фінансової допомоги.

Ухвала набирає чинності у строк та порядку, визначеному ст.9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвала може бути оскаржена в строк, визначений ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи в порядку, визначеному ст.257 Господарського процесуального кодексу України та п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.К. Чорненька