ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2021 року Справа № 906/695/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

без виклику сторін у справі

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго"

на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 04.08.21р. суддею Тимошенком О.М. у м.Житомирі, повний текст складено 04.08.21р.

у справі № 906/695/21

за позовом Акціонерного товариства "Житомиробленерго"

до Комунального підприємства "Лугинське"

про стягнення 30713,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.08.2021р. у справі №906/695/21 у задоволені позову Акціонерного товариства "Житомиробленерго" до Комунального підприємства "Лугинське" про стягнення 30713,34грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство "Житомиробленерго" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також, просить стягнути з відповідача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- покликається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що прилад відображений на схемі в акті про порушення ПРРЕЕ, який входить в систему електроживлення насосної станції, та зафіксований на відео, як доказ, що блокує роботу електролічильника. Зокрема, 25.02.2020р. при перевірці електроустановки в с.Шеметиця, Луганського району, Житомирської області, (насосна станція КП "Луганське") представниками Акціонерного товариства "Житомиробленерго" було виявлено факт порушення відповідачем п.п.3 п.8.4.2 "Правил роздрібного ринку електричної енергії", інші дії споживача які призвели до зміни показів засобу вимірювальної техніки шляхом встановлення пристрою який блокує роботу засобу вимірювальної техніки. При включенні даного пристрою засіб вимірювальної техніки не рахує спожиту електричну енергію;

- зазначає, що на виконання Правил роздрібного ринку електричної енергії (Правила), затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 в присутності директора Комунального підприємства "Луганське" Трибушко Михайла Олександровича був складений акт за №000025 про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії. Даний акт про порушення ПРРЕЕ був підписаний представниками оператор системи розподілу та директором підприємства. Директор Трибушко М.О. зазначив в акті, що зауваження відсутні, експертизи не потребує та з актом згоден;

- вказує, що пристрій, якій вмонтований в систему водопостачання для забезпечення мешканців смт.Лугини (юридичні та побутові споживачі), скаржником (Оператором системи розподілу) не вилучався, щоб не створити аварійної ситуації в регіоні;

- також зазначає, що 25.03.2020р. в присутності представника відповідача, комісією позивача відповідно до складеного акту №000025 від 25.02.2020р. та вимог п.8.4.10 ПРРЕЕ, Комунальному підприємству "Луганське", протоколом №46/03-20 визначено обсяг та вартість необлікованої електричної енергії на суму 30713,34грн.. В присутності членів комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ, директор КП "Луганське" Трибушко М.О. з протоколом ознайомився, від підпису про ознайомлення та отримання копії протоколу відмовився. Цього ж дня відповідачу через Укрпошту направлено другий примірник протоколу №46/03-20 від 25.03.2020р. засідання комісії з розгляду акту про порушення ПРРЕЕ №000025 від 25.02.2020р., розрахунок до акту про порушення ПРРЕЕ, претензію №526 від 25.03.2020р., рахунок на відшкодування збитків №20208 від 25.03.2020р. та супровідний лист.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №906/695/21/5503/21 від 01.09.2021р. матеріали справи №906/695/21 витребувано з Господарського суду Житомирської області.

09.09.2021р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/695/21.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.08.2021р. у справі №906/695/21, ухвалено розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.08.2021р. у справі №906/695/21 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження та запропоновано відповідачу подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.263 ГПК України протягом 10 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 12.12.2018р. між Лугинським районом електричних мереж (оператор системи), який діє на підставі положення і є виробничим структурним підрозділом АТ ''Житомиробленерго", та Комунальним підприємством "Лугинське" (споживач) укладено договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №10-031 (далі - договір), згідно п.2.1 якого, оператор системи розподілу надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії параметри якості якої відповідають показникам визначеними Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП №309 від 14.03.2018р. та Кодексу системи розподілу затвердженого постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018р., за об`єктом технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу споживача, який є додатком 2 до договору (а.с.14-20).

У відповідності до п.3.1 договору, облік (у тому числі приладовий) електричної енергії, що передається оператором системи розподілу та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №311 з урахуванням вимог договору.

Відповідно до п.3.2 договору, оператор системи забезпечує визначення обсягу електричної енергії за точками комерційного обліку споживача не залежно від того хто є власником комерційного засобу (засобів) обліку.

Абзацом 2 п.3.6 договору встановлено, що оператор системи не рідше одного разу на шість місяців здійснює контрольне зняття показів лічильника електричної енергії та формує обсяг розподіленої та спожитої електричної енергії по споживачу за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника електроенергії, з урахуванням його фактичних показань.

Договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 12.12.2018р. №10-031 підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

25.02.2020р. під час перевірки електроустановки в с.Шеметиця, Лугинського району, Житомирської області, (насосна станція КП "Луганське") представниками Акціонерного товариства "Житомиробленерго" було виявлено факт порушення відповідачем п.п.3 п.8.4.2 "Правил роздрібного ринку електричної енергії", зміст яких зазначений як інші дії споживача які призвели до зміни показів засобу вимірювальної техніки шляхом встановлення пристрою який блокує роботу засобу вимірювальної техніки. При включенні даного пристрою засіб вимірювальної техніки не рахує спожиту електричну енергію.

В подальшому, на виконання Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила), затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 в присутності директора Комунального підприємства "Лугинське" Трибушко Михайла Олександровича був складений Акт за №000025 про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, який був підписаний представниками оператора системи розподілу та директором підприємства. Директор Трибушко М.О. зазначив в акті, що зауваження відсутні, експертизи не потребує та з актом згоден.

25.03.2020р. в присутності представника Комунального підприємства "Лугинське", комісія прийшла до спільного рішення: визнати акт правомірним, а споживача причетним до порушення ПРЕЕ та провести нарахування у відповідності до вимог п.8.4.10.

Зокрема, вартість необлікованої електроенергії за рішенням комісії склала 30713,34грн. (а.с.7).

За вказаних обставин, Акціонерне товариство "Житомиробленерго" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Комунального підприємства "Лугинське" про стягнення 30713,34грн. вартості необлікованої електричної енергії.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Акціонерне товариство "Житомиробленерго" посилається на те, що при перевірці електроустановки в с.Шеметиця, Лугинського району, Житомирської області, (насосна станція КП "Луганське") представниками Акціонерного товариства "Житомиробленерго" виявлено факт порушення відповідачем п.п.3 п.8.4.2 "Правил роздрібного ринку електричної енергії", інші дії споживача які призвели до зміни показів засобу вимірювальної техніки шляхом встановлення пристрою який блокує роботу засобу вимірювальної техніки; при включенні даного пристрою засіб вимірювальної техніки не рахує спожиту електричну енергію.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 24.06.2021 відкрито провадження у справі №906/695/21 за вказаною позовною заявою та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

14.07.2021р. до Господарського суду Житомирської області надійшов відзив на позовну заяву №339 від 09.07.21, в якому Комунальне підприємство "Лугинське" позов не визнає з тих підстав, що Акт №000025 про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії не містить відомостей про пристрій, який блокував роботу засобу вимірювальної техніки; схема, яка зазначена в акті також не відображає цей пристрій; в протоколі засідання комісії з розгляду акту про порушення не взято до уваги відео фіксацію; протокол комісії від 25.03.2020р., розрахунок збитків та претензію відповідач не отримував.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.08.2021р. у справі №906/695/21 у задоволені позову відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №.№2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, тощо).

За приписами частин 1, 2 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачу (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частиною 2 ст.275 ГК України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно п.3.1.8 ПРРЕЕ, договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2018р. між Лугинським районом електричних мереж (оператор системи) , який діє на підставі положення і є виробничим структурним підрозділом АТ ''Житомиробленерго", та Комунальним підприємством "Лугинське" (споживач/відповідач) укладено договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №10-031.

25.02.2020р. під час перевірки електроустановки в с.Шеметиця, Лугинського району, Житомирської області, (насосна станція КП "Лугинське") представниками Акціонерного товариства "Житомиробленерго" було виявлено факт порушення відповідачем п.п.3 п.8.4.2 "Правил роздрібного ринку електричної енергії", зміст яких зазначений як інші дії споживача які призвели до зміни показів засобу вимірювальної техніки шляхом встановлення пристрою який блокує роботу засобу вимірювальної техніки. При включенні даного пристрою засіб вимірювальної техніки не рахує спожиту електричну енергію.

На виконання Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила), затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 в присутності директора Комунального підприємства "Лугинське" Трибушко Михайла Олександровича був складений Акт за №000025 про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії. Даний акт про порушення ПРРЕЕ був підписаний представниками оператора системи розподілу та директором підприємства. Директор Трибушко М.О. зазначив в акті, що зауваження відсутні, експертизи не потребує та з актом згоден.

25.03.2020р. в присутності представника відповідача, комісія прийшла до спільного рішення: визнати акт правомірним, а споживача причетним до порушення ПРЕЕ та провести нарахування у відповідності до вимог п.8.4.10.

Вартість необлікованої електроенергії за рішенням комісії склала 30713,34грн. (а.с.7).

Згідно п.8.2.5 ПРРЕЕ у разі виявлення під час технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення.

В акті про порушення мають бути зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти ПРРЕЕ та всі необхідні дані для визначення обсягу та вартості не облікованої електричної енергії, що характеризують електроустановку споживача, схему підключення електроустановки споживача та її графічне зображення.

Згідно п.8.2.6 ПРРЕЕ, на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначається обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Рішення комісії оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу.

Необлікована електрична енергія - це обсяг електричної енергії, використаний споживачем, але не врахований розрахунковими засобами комерційного обліку або врахований неправильно.

У разі причетності споживача до порушення ПРРЕЕ у протоколі зазначаються відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. В такому разі разом з протоколом споживачу надаються розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії та розрахункові документи для оплати необлікованої електричної енергії.

Відповідно до п.6.41 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ 31.07.1996 №28, в акті мають бути зазначені зміст виявленого порушення із посиланням на відповідні пункти цих Правил та вихідні дані, необхідні та достатні для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та/або суми завданих споживачем збитків.

Акт про порушення є первинним документом, який відображає конкретні обставини виявлено порушення, оскільки обставини, які зафіксовані в акті є підставою для подальших дій енергопостачальника кінцевою метою яких (дій) є стягнення вартості недорахованої електроенергії, тому акт має чітко відображати зміст цих порушень, який би давав змогу їх ідентифікувати.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом у акті №000025 від 25.02.2020р. про порушення (ПРРЕЕ), зокрема, суть порушення вказано наступним чином: "Перевіркою встановлено, що село Шеметиця, Лугинський р-н порушено облік електричної енергії: пп.3 п.8.42 Правил роздрібного ринку електричної енергії інші дії споживача які призвели до зміни показів засобів вимірювальної техніки шляхом встановлення пристрою який блокує роботу засобу вимірювальної техніки. При включенні даного пристрою засіб вимірювальної техніки не рахує спожиту електричну енергію"

З огляду на викладене слід дійти висновку, що зазначеним вище актом зафіксовано порушення підпункту 3 п.8.42 "Правил роздрібного ринку електричної енергії", які затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018р. №312, де вказано, що визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється оператором системи на підставі акта про порушення, складеного у порядку, визначеному цими Правилами, у разі виявлення таких порушень: 3) пошкодження (розбите скло, пошкодження цілісності корпусу лічильника тощо) або відсутність засобів вимірювальної техніки (за умови наявності акта про пломбування, складеного в порядку, установленому Кодексом комерційного обліку, або іншого документа, який підтверджує передачу на збереження засобів вимірювальної техніки, та у разі пошкодження засобів вимірювальної техніки за умови втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки), інші дії споживача, які призвели до зміни показів засобів вимірювальної техніки (використання фазозсувного трансформатора, постійних магнітів (у разі невстановлення на/в лічильник індикаторів), пристрою випромінювання електромагнітних полів тощо);

Також, слід зазначити те, що кваліфікуючи порушення в акті позивачем зазначено - інші дії споживача.

Так, під іншими діями зазначено - встановлення пристрою, який блокує роботу лічильника.

Тобто, суд звертає увагу на те, що пристрій про який йдеться мова в акті має бути виявлений фізично, тобто мати матеріальну форму.

Однак, як встановлено судом, з акту не вбачається місце виявлення цього пристрою, його вид, розміри, характеристики, спосіб його підключення, доля цього пристрою (вилучений, відключений, переданий споживачу, тощо).

При цьому, як доказ на підтвердження виявленого порушення позивачем долучено відеозапис фіксації порушення.

Як свідчать матеріали справи, відеозапис також не містить фіксації цього пристрою, яка б дала можливість пересвідчитись в його наявності як речі. Водночас, відеозапис містить голос (ймовірно представника позивача), який лише вказує на існування предмету, який називають "оця ваша штука".

З огляду на викладене слід дійти висновку, що кваліфікуючи порушення як інші дії, які полягають в наявності певного пристрою, обов`язковою умовою такої кваліфікації є фізична наявність такого пристрою, його опис, місце встановлення принцип дії, тощо.

Однак, в акті цього не відображено, іншими доказами існування цього пристрою не підтверджено.

Також, відповідач існування цього пристрою заперечує.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено факт порушення передбаченого підпунктом 3 п.8.42 "Правил роздрібного ринку електричної енергії", яке полягає в інших діях споживача, які призвели до зміни показів засобів вимірювальної техніки (використання фазозсувного трансформатора, постійних магнітів (у разі невстановлення на/в лічильник індикаторів), пристрою випромінювання електромагнітних полів тощо). Тобто, відсутність порушення виключає відповідальність.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову.

Поряд із зазначеним доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення до уваги колегії суддів не беруться, оскільки скаржник у апеляційній скарзі не наводить посилання на конкретні наявні в матеріалах справи докази, які не отримали правової оцінки суду першої, але підтверджують його доводи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Житомирської області від 04.08.2021р. у справі №906/695/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 247-252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 04.08.2021р. у справі №906/695/21 - без змін.

2. Справу №906/695/21 повернути до Господарського суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "23" жовтня 2021 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.