ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення заяви

про відкриття провадження у справі без руху

"26" жовтня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3177/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Антощук Світлани Іванівни, дослідивши матеріали заяви (вх. ГСОО №3283/21 від 21.10.2021р.) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою вх. ГСОО №3283/21 від 21.10.2021р. про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі положень Кодексу України з процедур банкрутства, посилаючись на наявність заборгованості у сумі понад 429 090, 43 грн.

Частиною 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.10.2019р. набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 31, ст. 441).

Згідно ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно ч. 1 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про неплатоспроможність боржника-фізичної особи або фізичної особи-підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Статтею 116 даного Кодексу встановлено які відомості зазначаються у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи та документи, що додаються до заяви.

Дослідивши заяву фізичної особи ОСОБА_1 господарським судом встановлено наступні порушення вищезазначених положень Кодексу:

1) на виконання п. 3 ч. ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, Боржником надано конкретизований список кредиторів і боржників, у якому Боржником не зазначено суми заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо перед кожним із кредиторів. У вказаному списку ОСОБА_2 зазначає про наявність 5 кредиторів, однак доказів, які підтверджують виникнення зобов`язання перед кожним із них (договорів, закону, тощо) до господарського суду не надано. У заяві про відкриття провадження у справі Боржник зазначає, що вищезазначені відомості та докази до заяви не надано у зв`язку із їх відсутністю або втратою, проте не надає доказів на підтвердження вказаного.

Суд звертає увагу, що посилання Заявника на відсутність у нього оригіналів доказів не звільняє Заявника від обов`язку, визначеного п. 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, щодо зазначення у кого знаходяться оригінали доказів, та не звільняє від обов`язку вжити заходів щодо отримання засвідчених належним чином копій документів, у тому числі у суду або банківської установи. У разі обґрунтованої неможливості подання зазначених Заявником доказів, процесуальним законодавством передбачена можливість вчинення певних процесуальних дій Заявником (ч. 3 ст. 164, ст. 81 Господарського процесуального кодексу України).

Викладені у заяві пояснення щодо неможливості отримання заявником необхідних для подання до суду документів від кредиторів, суд вважає не обґрунтованими, оскільки додані до заяви роздруківки з електронної пошти, у якості доказів звернення до кредиторів, не містять відомостей про їх реальне направлення адресату та отримання фінансовими установами запитів; копії відповідей кредиторів на вказані звернення до суду не надано.

Надані до заяви Боржника фотокопії кредитних договорів, укладених із АТ "ОТП БАНК" та АТ "АЛЬФА-БАНК", є нечитаємими, а тому не можуть бути досліджені судом, як доказ у справі.

2) не надано доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень. Наданий Заявником Договір про безоплатне надання послуг арбітражним керуючим у справі щодо неплатоспроможності від 11.10.2021р., укладений між арбітражним керуючим Дейнекою Миколою Івановичем (надалі у договорі Сторона-1) та Мєтьолкіною Л.С. (надалі у договорі Сторона-2), суд не приймає як належний доказ виконання обов`язку щодо авансування основної винагороди керуючому реструктуризацією, з огляду на наступне.

Інститут авансування винагороди арбітражному керуючому є гарантією права учасника справи про банкрутство (керуючого реструктуризацією) на отримання ним грошової винагороди за виконання наданих йому повноважень. Обов`язок здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому є безумовним, положеннями Кодексу України з процедур банкрутства та іншими нормами законодавства не встановлено права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні заяви або покладення виконання такого обов`язку на інших учасників справи, у т.ч. кредиторів.

У заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність Боржник, із посиланням на п. 37 Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/726/20 від 19.11.2020р., просить суд прийняти договір, укладений з арбітражним керуючим Дейнекою Миколою Івановичем як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому.

У п. 37 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/726/20 від 19.11.2020р., на який посилається Заявник як на підставу можливості альтернативного врегулювання питання авансування, зазначено наступне: "37. Зазначене не позбавляє можливості боржника (фізичної особи) укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (боржника та арбітражного керуючого) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи."

Вказана правова позиція касаційного суду, допускає можливість мирного врегулювання між Боржником та арбітражним керуючим питання авансування грошової винагороди, однак ставить таку можливість у залежність від наявності у Боржника майна, яке буде реалізовано у перспективі (відстрочка платежу) у справі про неплатоспроможність. Крім того, Верховний Суд зазначає, що місцевий суд приймає рішення про надання такої можливості за результатами дослідження усієї сукупності наданих документів. Таким чином, місцевому суду необхідно встановити наявність у Боржника майна, яке може бути реалізовану у справі, та за рахунок якого можливо (з відстроченням) оплатити грошову винагороду керуючому реструктуризацією за три перших місяці.

З доданих до заяви документів вбачається, що за боржником рухоме або нерухоме майно, яке може бути реалізоване з відстрочкою платежу по оплаті винагороди арбітражному керуючому, не зареєстровано. Тому, правовий висновок, зазначений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/726/20 від 19.11.2020р., при розгляді даної заяви є незастосовним.

Крім того, суд звертає увагу Заявника, що частиною 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено випадки відсторонення господарським судом арбітражного керуючого від виконання повноважень за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою. Тобто, у кожній справі можуть бути наявні об`єктивні обставини для зміни арбітражного керуючого у справі (стан здоров`я, завантаженість, неналежне виконання обовязків та ін). Тому, досягнута між Боржником та запропонованим арбітражним керуючим згода щодо безоплатного надання послуг у справі про неплатоспроможність не виключає необхідність забезпечення судом права будь-якого іншого арбітражного керуючого, що прийматиме участь у справі, на отримання грошової винагороди. Таким засобом забезпечення є авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень або наявність майна, що може бути реалізоване у справі.

Щодо інших положень наданого договору, суд враховує наступне.

Пунктом 1.1. Договору визначено порядок безоплатного надання послуг та відшкодування поштових витрат керуючого реструктуризацією, покладених на нього відповідно до Кодексу та Заяви на участь у справі про банкрутство фізичної особи боржника.

Згідно п. 1.2. наданого Договору Сторона-1 зобов`язується надавати послуги і виконувати повноваження керуючого реструктуризацією, визначені Кодексом безоплатно, а Сторона-2 відшкодовувати поштові витрати, пов`язані із введенням судової процедури у справі про банкрутство фізичної особи ОСОБА_1 .

Розділом 3 Договору визначено, що Сторона-2 не вносить оплату ані рівними частинами щомісячно, на депозитний рахунок суду в якому відкрито провадження у справі про неплатоспроможність, ані одноразово, оскільки є домовленість про безоплатне надання послуг. Розрахунки не проводяться шляхом оплати Стороною-2 грошових коштів на депозитний рахунок суду, в якому перебуває провадження, оскільки Сторона є неплатоспроможною.

Частиною 4 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Кодексом, крім витрат на страхування його професійної відповідальності за заподіяння шкоди, а також витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Відповідно до ч. 6 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий не менше одного разу на два місяці звітує про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат на засіданнях зборів кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітету кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - перед забезпеченим кредитором.

Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором.

Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 120 Кодексу України з процедура банкрутства будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, положення наданого Договору суперечать вимогам Кодексу щодо порядку звітування керуючого реструктуризацію про понесені витрати у справі, про порядок їх оплати.

Пунктом 7.1. даного договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та дії до моменту прийняття комітетом кредиторів відповідного рішення, якщо інше не передбачено законом.

Яке саме рішення кредиторів є датою закінчення строку дії даного Договору не вказано. Наявність положень п.п. 7.3.-7.5. даного Договору щодо можливості зміни умов договору шляхом підписання сторонами додатків, та невизначеність строку припинення договору також виключає його прийняття судом як кінцевого волевиявлення сторін, яке має бути досліджене при прийнятті заяви до розгляду.

У п. 50 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі "Чуйкіна проти "України" (на який посилається Заявник) зазначено: що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах Мултіплекс проти Хорватії (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Разом з тим, у пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2018р. у справі "Абрамова проти України" (заява №41988/08) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ за своєю природою потребує регулювання з боку держави, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб. Встановлюючи такі правила, Договірні держави користуються певною свободою розсуду… Встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету та якщо немає розумної пропорційності між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. згадане рішення у справі Зубац проти Хорватії (Zubac v. Croatia), пункт 78).

Також суд вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі Walchli v. France, заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; ТОВ Фріда проти України, заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Виконуючи свій позитивний обов`язок держава при введені інституту банкрутства фізичної особи дозволила відкриття провадження без сплати судового збору на користь держави та заборонила іншим суб`єктам, крім самого боржника, ініціювати зазначену процедуру. Проте державою було встановлено чіткі вимоги щодо заяви боржника, який звертається до суду, у т.ч. щодо подання доказів в обґрунтування заявлених вимог та доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Господарський суд зазначає, що положеннями ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Відповідно до ст. 7 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2021 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 липня 2021р. складає 2 379 грн.

Таким чином, розмір авансування винагороди арбітражному керуючому за три місяці виконання повноважень складає 35 685 грн.

Крім того, господарський суду зазначає, що надана Боржником довідки МВС про відсутність зареєстрованих за ОСОБА_1 транспортних засобів та про відсутність непогашеної судимості відображає інформацію, яка була актуальною більше ніж півроку тому.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Кодексу України з процедур банкрутства Господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, господарський суд залишає заяву про відкриття провадження у справі без руху.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись ч. 3 ст. 37, ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Залишити без руху заяву (вх. ГСОО №3283/21 від 21.10.2021р.) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

2. Зобов`язати фізичну особу ОСОБА_1 надати суду заяву про усунення недоліків у строк, що не перевищує десяти днів з дня вручення даної ухвали. До заяви додати:

- конкретизований список кредиторів і боржників фізичної особи ОСОБА_1 із зазначенням у ньому актуальних, на дату звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність відомостей, визначених п. 3 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема, суми грошових вимог кожного із кредиторів (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо);

- належним чином засвідчені, придатні для дослідження копії доказів, які підтверджують виникнення зобов`язання перед кожним із кредиторів;

- докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у сумі 35 685 грн.;

- актуальні відомості щодо відсутності непогашеної судимості за економічні злочини;

Ухвала набрала законної сили 26.10.2021р. та не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Копію ухвали надіслати: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Суддя С.І. Антощук