номер провадження справи 34/142/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2021 Справа № 908/2603/21

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., розглянув у спрощеному позовному провадженні, без виклику представників сторін, справу № 908/2603/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕМ», ідентифікаційний код юридичної особи 30967207 (04073, м. Київ, пр. Степана Бандери, буд. 9В)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІВА-АГРОЛАН», ідентифікаційний код юридичної особи 39268782 (69002, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 63, офіс 28)

про стягнення 263 165 грн 06 коп.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕМ» звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом вих. №ОЛ-01.10.2021/572/2 від 01.09.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІВА-АГРОЛАН» 263 165 грн 06 коп., з яких: 249 494 грн 15 коп. основна заборгованість за поставлений товар, 5 201 грн 78 коп. пеня, 984 грн 31 коп. 3% річних, 7 484 грн 82 коп. відсотки за користування чужими коштами за неналежне виконання договору поставки № 10.09.20-92 від 10.09.2020.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2021 справу № 908/2603/21 передано на розгляд судді Науменку А.О.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.09.2021 у справі № 908/2603/21 позовна заява прийнята судом до розгляду. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Позивач отримав вказану копію ухвали суду 19.09.2021, а відповідач 21.09.2021, що підтверджується поштовими повідомленнями, доданими до матеріалів справи.

Відзив на адресу суду від відповідача не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача не надходило.

Згідно ст. 165, 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За таких обставин, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

10.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕМ» (постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІВА-АГРОЛАН» (покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки № 10.09.20-92 від 10.09.2020 (надалі договір).

Пунктом 1.1. договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати (поставити) покупцеві у його власність продукцію виробничо-технічного призначення (надалі товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Найменування, асортимент та кількість товару визначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору ( п. 1.2 договору).

Відповідно до пункту 3.5. договору покупець оплачує товар шляхом 100% передоплати, якщо інший порядок та строки розрахунків, не визначені у відповідній специфікації до цього договору,

На виконання умов договору сторонами укладено та підписано з обох сторін Специфікацію №1 від 10.09.2020 про поставку товару Етерно КВС, насіння озимого жита, Кінто Плюс+Гаучо Плюс, 1 МН, у кількості 200, 000 на загальну суму 365 827 грн 20 коп.

Згідно з п. 3 Специфікації покупець оплачує товар наступним чином:

а) оплата товару в розмірі 30% загальної вартості товару, що постачається по цьому договору, здійснюється до 02 жовтня 2020 року.

б) оплата товару в розмірі 70% загальної вартості товару, що постачається по цьому договору, здійснюється до 15 липня 2021 року.

Пунктом 5 даної Специфікації встановлено, що товар повинен бути поставлений покупцю у строк до 08.10.2020. Допускається поставка окремими партіями.

01.10.2020, на виконання Специфікації до договору, відповідачем було здійснено платіж на суму 116 333 грн 05 коп.

Згідно з видатковою накладною № АГ-05/10202 від 05.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕМ» відвантажило товар, вказаний у Специфікації № 1 до договору поставки, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІВА-АГРОЛАН» - прийняло товар в повному обсязі, на суму 365 827 грн 20 коп.

Товар з боку відповідача отримано Король Р.С. по довіреності № 125 від 05.10.2020.

Видаткова накладна № АГ-05/10202 від 05.10.2020 містить посилання на договір поставки № 10.09.20-92 від 10.09.2020, підписана з боку обох сторін без зауважень, та скріплена печаткою товариства.

Заборгованість за поставлений товар в сумі 249 494 грн 15 коп. (365 827 грн 20 коп. 116 333 грн 05 коп.) відповідачем не погашена.

Враховуючи наявність простроченої заборгованості у відповідача перед позивачем, останній звернувся до суду з даним позовом.

Стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІВА-АГРОЛАН» 263 165 грн 06 коп., з яких: 249 494 грн 15 коп. основна заборгованість за поставлений товар, 5 201 грн 78 коп. пеня, 984 грн 31 коп. 3% річних, 7 484 грн 82 коп. відсотки за користування чужими коштами за неналежне виконання договору поставки № 10.09.20-92 від 10.09.2020 було предметом позову у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав.

Правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором поставки № 10.09.20-92 від 10.09.2020 та Специфікацією № 1 від 10.09.2020 до договору поставки, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Доказів розірвання, припинення чи визнання недійсним договору сторонами не надано.

Приписами ст. 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Сторони досягли всіх істотних умов відносно вказаного виду договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 цієї ж норми Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої ст. 13, частини першої ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як свідчать матеріали справи позивачем виконано умови договору поставки № 10.09.20-92 від 10.09.2020 та Специфікації № 1 від 10.09.2020 до договору поставки, згідно з видатковою накладною № АГ-05/10202 від 05.10.2020, відвантажив відповідачеві узгоджений сторонами товар в повному обсязі, на суму 365 827 грн 20 коп., а відповідач прийняв вказаний товар без зауважень.

Згідно з банківською випискою від 01.10.2020, відповідачем своєчасно здійснено оплату товару в розмірі 30% загальної вартості товару, що постачається по цьому договору, а саме 116 333 грн 05 коп.

Доказів погашення відповідачем позивачеві 249 494 грн 15 коп. (365 827 грн 20 коп. 116 333 грн 05 коп.) заборгованості, згідно з умовами Специфікації № 1 до договору, до 15 липня 2021) до матеріалів справи не надано.

На підставі вищевикладеного, суд вважає обґрунтованими, правомірно заявленими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 249 494 грн 15 коп. основної заборгованості за договором поставки № 10.09.20-92 від 10.09.2020.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивачем у позовній заяві нараховано до стягнення з відповідача пеню, відсотки за користування чужими грошовими коштами та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за прострочення по грошовому зобов`язанню.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами п. 9.2 договору, у випадку порушення термінів або умов оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Враховуючи прострочення оплати відповідачем позивачеві залишку заборгованості у сумі 249 494 грн 15 коп., позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5 201 грн 78 коп. пені за період з 16.07.2021 по 01.09.2021.

Судом перевірено розрахунок суми пені, здійснений позивачем. Розрахунок є вірним.

Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 5 201 грн 78 коп. пені за прострочення оплати 249 494 грн 15 коп. основної заборгованості за період з 16.07.2021 по 01.09.2021.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми закону та вимог позивача, суд визнає обгрунтовано заявленими до стягнення та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 984 грн 31 коп. 3% річних за період з 16.07.2021 по 01.09.2021.

Щодо вимог позивача про стягнення процентів за користування чужими коштами в розмірі 3% за кожен місяць користування від простроченої суми суд зазначає наступне.

Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, згідно з п. 9.4 договору поставки, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги в цій частині, сторони передбачили, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті товару, покупець сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення.

Згідно з ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, у договорі може бути передбачена умова для боржника у вигляді плати за користування чужими коштами, розмір якої у вигляді процентів може визначатися у договорі.

Підставами для застосування до сторін правовідносин ст. 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України конкретизовано передбачений ст.ст. 536, 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України надано можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не у будь-який інший спосіб, обумовлений у договорі.

Системний аналіз ч. 2 ст. 536, ч. 2 ст. 625, ст. 627 Цивільного кодексу України дає змогу суду дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими коштами.

Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення 3% річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не у будь-який інший спосіб обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 922/3578/18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.07.2020 у справі №910/14180/18, від 14.01.2019 у справі № 910/3777/18, від 11.10.2018 у справі №911/3847/17.

Верховним Судом України у постановах від 01.07.2017 у справі № 3-32гс14 та від 24.12.2013 у справі № 3-37гс13 було визначено порядок нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст.ст. 536, 625 ЦК України, відповідно до якого зі змісту цих статей випливає, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про відсутність у даному випадку правових підстав для стягнення з відповідача 7 484 грн 82 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами, оскільки, у т.ч. вказана сума, з огляду на спосіб її обчислення, не є річними нарахуваннями у розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція мітиться і у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 у справі № 916/3609/20.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 249 494 грн 15 коп. основної заборгованості за поставлений товар, 5 201 грн 78 коп. пені та 984 грн 31 коп. 3% річних.

У задоволенні позову в частині стягнення 7 484 грн 82 коп. відсотків за користування чужими коштами слід відмовити, як у безпідставно заявлених до стягнення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір відноситься на сторони пропорційно задоволеним вимогам, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 835 грн 21 коп. 112 грн 28 коп. судового збору відноситься на позивача.

Керуючись 129, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІВА-АГРОЛАН», ідентифікаційний код юридичної особи 39268782 (69002, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 63, офіс 28) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕМ», ідентифікаційний код юридичної особи 30967207 (04073, м. Київ, пр. Степана Бандери, буд. 9В) 249 494 (двісті сорок дев`ять тисяч чотириста дев`яносто чотири) грн 15 коп. основної заборгованості за поставлений товар, 5 201 (п`ять тисяч двісті одна) грн 78 коп. пені, 984 (дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 31 коп. 3% річних та 3 835 (три тисячі вісімсот тридцять п`ять) грн 21 коп. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення 7 484 грн 82 коп. відсотків за користування чужими коштами відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХI Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 27.10.2021.

Суддя А.О. Науменко