ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2021 Справа № 904/647/20

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Загреба В.С.

за участю представників:

від позивача: Балюра А.В., посвідчення №6516/10 від 23.03.2018, адвокат

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2021 у справі №904/647/20 (суддя Красота О.І.; рішення ухвалене о 14:12 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 06.05.2021)

за позовом фізичної особи-підприємця Клименко Олега Анатолійовича, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в сумі 281798,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Фізична особа-підприємець Клименко Олег Анатолійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест" про стягнення 189220,57 грн. - інфляційних витрат, 92578,40 грн. - 3% річних, а також судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані посиланням на неналеже виконання відповідачем зобов`язань в частині порушення строків оплати послуг вантажної, вантажопідйомної, автотранспортної та самохідної техніки - автокранів, автосамоскидів, бульдозерів, екскаваторів, водовозу, наданих позивачем протягом періоду з серпня по грудень 2017 року на підставі попередньої домовленості з відповідачем.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2021 у справі №904/647/20 позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест" на користь фізичної особи-підприємця Клименко Олега Анатолійовича, 189142,87 грн. - інфляційних витрат, 92578,40 грн. - 3% річних та судовий збір у сумі 4225,81 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Означене рішення вмотивоване тим, що суд встановив, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг, позивач правомірно нарахував та вимагає стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати. Перевіривши розрахунки 3% річних на суму 92578,40 грн. за загальний період з 07.03.2018 по 22.01.2020 суд визнав їх правильними, а перевіривши розрахунки інфляційних втрат суд визнав їх такими, що зроблені невірно. Тому вимога позивача про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в сумі 189142,87 грн., а в решті позовних вимог в сумі 77,70 грн. суд відмовив.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2021 у справі №904/647/20 задоволено заяву фізичної особи-підприємця Клименко Олега Анатолійовича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест" на користь Фізичної особи-підприємця Клименко Олега Анатолійовича 22 169,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з означеним рішенням місцевого господарського суду, відповідач (ТОВ "Компанія Транс Інвест") звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2021 у справі №904/647/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 189142,87 грн. та 3% річних у розмірі 92578,40 відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги відповідач вказує, що не погоджується з підставами та сумою стягнутих інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки: по-перше заборгованість погашена 22.01.2020, тобто датою закінчення розрахунку є 21.01.2020, у той час, як позивачем було проведено розрахунок до 22.01.2020 включно, тобто за той період, коли зобов`язання було припинено шляхом виконання проведеного належним чином, а по-друге, враховуючи, що індекс споживчих цін не був перевищений в жодному місяці у вказаний позивачем період, підстави для нарахування інфляційних втрат відсутні.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач (ФОП Клименко Олег Анатолійович) у відзиві на апеляційну скаргу навів свої заперечення проти доводів відповідача, вказавши, що:

по-перше, 05.03.2020 в судовому засіданні у цій справі суду першої інстанції з`ясував і позивач з цим погодився, що датою початку розрахунку прострочення виконання грошового зобов`язання є не 22.01.2020, як помилково зазначено в позовній заяві, а 23.01.2020, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами;

по друге, при визначені позивачем суми інфляційних втрат січень 2020 року не враховувався, що відповідає правилам розрахунку, встановленим законодавством України;

по-третє, відповідач або умисно, або з метою наведення штучних підстав оскарження рішення суду першої інстанції, або через нерозуміння, якими нормами матеріального права врегульовуються спірні правовідносини, продовжує наполягати на застосуванні положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Адже об`єкти індексації цього Закону абсолютно відмінні об`єктам, на які розповсюджується відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, передбачена положеннями ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому, наведені позивачем у відповіді на відзив обґрунтовані доводи того, що до спірних правовідносин в даній справі положення зазначеного закону не застосовуються, не знайшли розуміння зі сторони відповідача;

по-четверте, відповідач також не врахував посилання позивача у відповіді на відзив на ту обставину, що Верховний Суд в поставної від 12.03.2020 у справі №912/855/19 дійшов висновку, що нарахування інфляційних втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше однини ці (тобто мала місце дефляція). Аналогічна правова позиція щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України викладена в поставної Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18. За твердженням позивача саме за таким правилом він й здійснив свій розрахунок у даній справі;

по-п`яте, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2018 у справі №904/791/18 суд стягнув з ТОВ "Компанія Транс Інвест", представником якого виступала Малиновська В.Д., на користь ТОВ "Юридична фірма "ГЛАГОС" 6646,57 грн. - 3% річних та 20913,34 грн. - інфляційних втрат. При цьому, в наведеній справі представником Малиновською В.Д. було здійснено розрахунок у спосіб, аналогічний способу застосованому позивачем у даній справі. Дана обставина, на думку позивача, вказує на маніпулятивне використання відповідачем подвійних стандартів застосування норм матеріального права. Залежно від зацікавленості у результатах судового розгляду і доводить завідому для відповідача безпідставність звернення з апеляційною скаргою.

Тому позивач вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги ТОВ "Компанія Транс Інвест" відсутні та просить у її задоволенні відповідачу відмовити.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Компанія Транс Інвест", розгляд справи призначено в судовому засіданні на 08.09.2021 о 15:00 год.

В судове засідання 08.09.2021 представник відповідача (апелянта) не з`явився про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів визнала можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив на задоволенні апеляційної скарги відповідача з підстав, зазначених у відзиві.

За результатами перегляду справи в судовому засіданні 08.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, який приймав участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного Господарського суду виходить з наступного.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Судом першої інстанції правильно встановлено наступні обставин, які підтверджено матеріалами.

Протягом періоду з серпня по грудень 2017 року за попередньою домовленістю між фізичною особою-підприємцем Клименко Олегом Анатолійовичем (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест" (відповідач), позивач надавав відповідачу послуги вантажної, вантажопідйомної, автотранспортної та самохідної техніки - автокранів, автосамоскидів, бульдозерів, екскаваторів, водовозу, а відповідачем прийняти дані послуги без заперечень та зауважень за двосторонніми актами, в яких визначалися вид послуги, одиниця виміру, ціна та вартість.

Всього за вказаний період позивачем надано послуг відповідачу на загальну суму 1639693,00 грн. (а.с.4-7 т.1).

Відповідач допустив односторонню відмову від виконання зобов`язань за вказаним усним договором в частині оплатити вартості виконаних послуг.

У квітні 2018 року фізична особа-підприємець Клименко Олег Анатолійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, яким просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест" заборгованість за надані послуги в сумі 1930823,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 у справі №904/1542/18 позовні вимоги фізичної особи-підприємця Клименко Олега Анатолійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест" про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 1930823,00 грн. задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест" на користь фізичної особи-підприємця Клименко Олега Анатолійовича заборгованість за надані послуги в сумі 1639693,00 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 24595,40 грн. (а.с.14-25 т.1).

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2019 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Клименко Олега Анатолійовича - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест" - задоволено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 у справі №904/1542/18 - скасовано та прийнято нове рішення. У позові відмовлено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Клименко Олега Анатолійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест" 43443,52 грн. судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.12.2019 касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Клименка Олега Анатолійовича задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2019 у справі №904/1542/18 скасовано. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 залишено в силі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест" на користь фізичної особи-підприємця Клименка Олега Анатолійовича 49190,79 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

10.01.2020 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.12.2019 у справі №904/1542/18, які набрали законної сили 19.12.2019, видано відповідний наказ.

20.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Осельським Є.С. винесено постанову №61011682 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу Господарського суду Дніпропетровської області №904/1542/18 від 10.01.2020.

23.01.2020 відповідач оплатив позивачу суму заборгованості у розмірі 1639693,00 грн. (а.с.38 т.1).

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Господарським судом Дніпропетровської області під час розгляду справи №904/1542/18 встановлено, що позивачем на адресу відповідача вимога про сплату заборгованості за надані послуги направлена 14.02.2018 та отримана відповідачем 27.02.2018.

Відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач зазначає, що з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та встановлених судом у справі №904/1542/18 обставин, строк виконання зобов`язання є таким, що настав 07.03.2018.

Однак, у встановлений строк відповідач вартість отриманих послуг не оплатив, тому позивач в чергове звернувся до господарського суду з позовом до відповідача щодо стягнення 189220,57 грн. - інфляційних витрат, 92578,40 грн. - 3% річних, які й є предметом спору у цій справі.

Спірні правовідносини між сторонами виникли в ході виконання господарського договору.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг, позивачем останньому нараховано 3% річних у сумі 92 578,40 грн. за загальний період з 07.03.2018 по 22.01.2020.

Суд першої інстанції, перевіривши правильність розрахунку 3% річних у сумі 92578,40 грн. встановив, що вказаний розрахунок позивачем зроблено вірно, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відносно здійснених позивачем нарахувань відповідачу інфляційних втрат у розмірі 189220,57 грн. за загальний період з березня 2018 року по грудень 2019 року, суд першої інстанції, перевіривши ці розрахунки встановив, що вказаний розрахунок позивачем зроблено не вірно, згідно перерахунку зробленого судом, позовна вимога щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат підлягає задоволенню частково в розмірі 189142,87 грн., а в решті позовних вимог в сумі 77,70 грн. слід відмовити.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, зверненню позивача із позовом до відповідача у цій справі передував розгляд господарським судом іншої справи, в якій 20.03.2018 Господарським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі №904/1542/18 за позовом ФОП Клименка Олега Анатолійовича до ТОВ "Компанія Транс Інвест" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати наданих послуг.

Це рішення залишено в силі постановою Верховного Суду від 19.12.2019 та набрало законної сили.

Таким чином, обставини неналежного виконання відповідачем своїх господарських зобов`язань перед позивачем за своєю суттю є грошовими зобов`язаннями.

Стаття 202 Господарського кодексу України встановлює, що господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із встановлених судом обставин убачається, що судове рішення, ухвалене господарським судом у справі №904/1542/18, само по собі не припинило грошових зобов`язань відповідача перед позивачем, відповідач виконав свої грошові зобов`язання остаточно лише 22.01.2020.

Таким чином, на підставі, яку встановлено частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, позивач правомірно нарахував та заявив до стягнення з відповідача додатково грошових коштів компенсації втрат від інфляції та трьох процентів річних.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість таких нарахувань, то колегія суддів відхиляє їх з наступних підстав.

Як вказує відповідач, відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка

Як вказує відповідач, з наданої позивачем таблиці вбачається, що у вказаний період індекси інфляції споживчих цін по Україні становили: березень 2018 року - 101.1%, квітень 2018 року - 100,8%, травень 2018 року - 100,0%, червень 2018 року - 100,05, липень 2018 року - 99,3%, серпень 2018 року - 100,0%, вересень 2018 року - 101,9%, жовтень 2018 року - 101,7%, листопад 2018 року - 101,4%, грудень 2018 року - 100,8%, січень 2019 року - 101,0%, травень 2019 року - 100,7%, червень 2019 року - 99,5%, липень 2019 року - 99,4%, серпень 2019 року - 99,7%, вересень 2019 року - 100,7%, жовтень 2019 року - 100,7%, листопад 2019 - 100,1%, грудень 2019 - 99,8%.

Тому, як вважає відповідач, враховуючи, що індекс споживчих цін не був перевищений в жодному місяці у вказаний позивачем період, підстави для нарахування інфляційних втрат відсутні.

Між тим колегія суддів погоджується з аргументом позивача, що положення Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін, оскільки об`єкти індексації за цим законом відмінні від об`єктів, на які розповсюджується відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, передбачена положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Так під час застосування положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) спостерігалася інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Отже, у даному випадку розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатися виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів, дослідивши розрахунки позивача погоджується, що саме за таким правилом позивач здійснив свій розрахунок. При цьому під час визначення позивачем інфляційних втрат січень 2020 року ним не враховується, що відповідає наведеному вище правилу.

За вимогами частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, колегія судів погоджується з аргументами позивача, що ним правильно застосовано вказаний вище метод під час виконання розрахунку інфляційних втрат та процентів річних у цьому спорі із відповідачем, що спростовує відповідні доводи відповідача.

Щодо доводів відповідача про неправильно визначені позивачем у своїх розрахунках періоди для нарахування, а саме проведено розрахунок до 22.01.2020 включно, то такий аргумент відповідача спростовується встановленими судом обставинами, що датою початку періоду розрахунку прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем є не 22.01.2020, як помилково зазначено позивачем в позовній заяві, а 23.01.2020, що фактично підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Зазначене вище у сукупності спростовує доводи і аргументи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для стягнення заявлених у позові позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду

Встановлені судом першої та судом апеляційної інстанцій обставини свідчать про порушення відповідачем майнових прав позивача у зв`язку з несвоєчасним виконанням своїх грошових господарських зобов`язань, тому такі права позивача підлягають захисту у відповідності до обраного ним способу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача додаткових нарахувань інфляційних втрат та трьох процентів річних у визначених в оскаржуваному судовому рішенні розмірах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2021 у справі №904/647/20 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс Інвест".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 29.10.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов