ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. Справа№ 910/5219/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - не з`явився

відповідача - Коталейчук С.П.

третьої особи - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Господарського суду м. Києва від 10.06.2021 р. (повне рішення складено 15.06.2021 р.)

у справі № 910/5219/21 (суддя - Турчин С.О.)

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

до Національної академії внутрішніх справ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення 227254,04 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Національної академії внутрішніх справ про відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 227254,04 грн.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що у зв`язку із незаконним звільненням та в подальшому поновленням на роботі ОСОБА_1 за рішенням суду, який перебував у трудових відносинах із відповідачем, з моменту призначення йому пенсії виникла переплата пенсії, що спричинило майнову шкоду позивачу в розмірі 227254,04 грн.

Ухвалою Господарського суд у міста Києва від 27.04.2021 р. у справі № 910/5219/20 було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.06.2021 р. у справі № 910/5219/21 у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що у зв`язку із незаконним звільненням та поновленням на роботі ОСОБА_1 за рішенням суду виникла переплата пенсії у розмірі 227254,04 грн, що спричинило майнову шкоду, яка підлягає відшкодуванню шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/5219/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено її до розгляду на 28.09.2021 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4740/21 від 27.09.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5219/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/5219/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 р. справу № 910/5219/21 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Господарського суду м. Києва від 10.06.2021 р. прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У засіданні суду 28.09.2021 р. представники позивача та відповідача надали пояснення по суті апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 р. було оголошено перерву до 12.10.2021 р.

У засідання суду, призначене на 12.10.2021 р., представники позивача та третьої особи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Доказів поважності відсутності вказаних представників суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представники позивача та третьої особи були позбавлені можливості через будь-які перешкоди, в тому числі і карантинні, бути присутніми у судовому засіданні.

Крім цього, позивач та третя особа не наполягали на обов`язковій участі їх представників у судовому засіданні, відповідних клопотань від них не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Наказом Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 р. № 178 "По особовому складу" капітана міліції ОСОБА_1 (М-210820) інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів з 06 листопада 2015 року звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016 р. у справі № 824/61/16-а позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним і скасовано наказ Національної академії внутрішніх справ № 178 від 06.11.2015 р. та поновлено ОСОБА_1 на попередньо займаній посаді. Стягнуто з Національної академії внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11635,48 грн.

Постановою Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі № К/800/18154/16 касаційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишено без задоволення, постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016 р. залишено без змін; скасовано встановлене ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.07.2016 р. зупинення виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016 р. в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 11635,48 грн.

На виконання рішення Верховного Суду від 05.12.2018 р. Національною академією внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України наказом від 12.12.2018 р. № 231 внесено зміни до наказу від 06.11.2015 р. № 178 "По особовому складу", скасовано його в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з посади інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів; поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на посаді інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів Національною академією внутрішніх справ з 07 листопада 2015 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при проведенні звірки баз даних з управлінням персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж було встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України управління Національної академії внутрішніх справ від 12.12.2018 р. було поновлено на службі з 07 листопада 2015 року на виконання постанови Верховного Суду України від 05.12.2018 р. у справі № 824/61/16-а.

На підставі ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з 01.05.2019 р. виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено.

29.07.2019 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулося до Національної академії внутрішніх справ із претензією № 46 про відшкодування шкоди у розмірі 227254,04 грн у зв`язку із звільненням та поновленням на роботі ОСОБА_1 за рішенням суду, з моменту призначення йому пенсії, тобто з 15.02.2016 р. по 30.04.2019 р.

У відповідь, відповідач повідомив позивача про те, що Міністерство внутрішніх справ України не є належною стороною щодо відшкодування шкоди, а тому відсутні правові підстави для задоволення претензії позивача.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, правових підстав для стягнення з відповідача 227254,04 грн шкоди, що полягає у переплаті пенсії, у зв`язку із незаконним звільненням та в подальшому поновленням на роботі ОСОБА_1 за рішенням суду, який перебував у трудових відносинах із відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Як передбачено ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Таким чином, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним і Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Оскільки позивачем у справі заявлено вимоги про відшкодування заподіяної шкоди, спірні правовідносини, які виникли між вказаними юридичними особами у справі, є господарсько-правовими, з огляду на суб`єктний склад сторін, спір у цій справі підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою кредитора, вина заподіювача.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 р. у справі № 911/2129/17 та постанові Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 904/3852/18.

За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Обов`язком позивача є доведення, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Так, протиправність дій відповідача позивач вбачає у незаконному рішенні відповідача про звільнення на підставі наказу № 178 від 06.11.2015 р.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та збитками позивач вбачає у тому, що у зв`язку із прийняттям відповідачем незаконного наказу № 178 від 06.11.2015 р. позивачем було виплачено ОСОБА_1 пенсію в розмірі 227254,04 грн, а тому, вказані обставини знаходяться в причинному зв`язку між протиправністю діяння та результатом таких дій - настанням негативного наслідку у вигляді переплати пенсії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Як передбачено ст. 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

З протоколу по пенсійній справі № від 15.02.2016 р. вбачається, що громадянин ОСОБА_1 з 15.02.2016 р. перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності та надбавку на утриманця віком до 18 років.

Згідно з розрахунком переплати по пенсійній справі № Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 у вказаний вище період отримав пенсію на загальну суму 227254,04 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підставою для призначення пенсії є заява та необхідні документи, що подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому управлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами (ст. 48 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб").

Відповідно до протоколу по пенсійній справі № від 15.02.2016 р. пенсію по інвалідності ОСОБА_1 призначено на підставі його заяви, поданої 16.04.2016 р., дата звільнення 06.11.2015 р., причина інвалідності - інвалідність в період проходження служби.

Таким чином, підставою для призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 був не наказ про звільнення його зі служби, а саме особиста заява ОСОБА_1 .

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. № 3-1 затверджено "Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Порядок).

Згідно з п. 1 Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

У відповідності до п. 16 вказаного Порядку при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Таким чином, саме на позивача покладено контрольні функції за дотриманням чинного законодавства при призначенні пенсії та контроль і перевірка документів, наданих заявником, на відповідність законам і підзаконним актам, на підставі яких оформляється пенсія.

Статтею 65 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що особи, винні в порушенні законодавства про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, зазначених у цьому Законі, а також у несвоєчасному оформленні або поданні документів для призначення пенсії, у видачі для оформлення пенсій недостовірних даних і документів, несуть цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно зі ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Отже, відповідальність у відповідача могла б настати в результаті подання недостовірних документів на пенсіонера.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач подав позивачу недостовірні документи для призначення пенсії ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Як було встановлено вище, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016 р. у справі № 824/61/16-а, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі № К/800/18154/16, визнано протиправним і скасовано наказ Національної академії внутрішніх справ № 178 від 06.11.2015 та поновлено ОСОБА_1 на попередньо займаній посаді.

Наказом Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України № 231 від 12.12.2018 р. ОСОБА_1 не було повторно прийнято на військову службу, а на виконання постанови Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі № 824/61/16-а ОСОБА_1 було поновлено на посаді інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази того, що поновлення ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ завдало шкоди Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та порушило вимоги Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Крім цього, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 р. у справі № 160/3951/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 р., визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по припиненню виплати пенсії ОСОБА_1 , з 01.05.2019 р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , з 01.05.2019 р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 виплату надбавки на утриманця - неповнолітню дитину до 18 років з 01 березня 2019 року.

Вказаним рішенням встановлено, що з 07.11.2015 р. (з моменту звільнення) і до 12.12.2018 р. (видання наказу про поновлення на роботі), ОСОБА_1 не здійснював функцій працівника та не виконував обов`язків на службі в органах внутрішніх справ з незалежних від нього обставин, а тому не підпадає під визначення осіб, перелік яких міститься в ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Також рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 р. у справі № 160/3951/19 було встановлено, що у період з 07 листопада 2015 року до 12 грудня 2018 року пенсія ОСОБА_1 виплачувалась правомірно.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

У відповідності до ч. 3 ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Отже, саме на ОСОБА_1 покладено обов`язок щодо повідомлення органів пенсійного забезпечення щодо обставин, які спричиняють припинення виплати пенсії, а також відшкодування органу пенсійного забезпечення отриманих зайвих сум пенсії.

Таким чином, позивачем не доведено усіх чотирьох умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки відповідача, завдання шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби та відповідно призначенням позивачем ОСОБА_1 пенсії, гарантованої ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з Національної академії внутрішніх справ заподіяної шкоди у розмірі 227254,04 грн є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивача є, фактично, тотожними тим доводам, які були викладені ним у позовній заяві, а відтак, вже оцінені судом вище.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 10.06.2021 р. у справі № 910/5219/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 10.06.2021 р. у справі № 910/5219/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 01.11.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В.Андрієнко

В.В. Шапран