ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2021 року м.Дніпро Справа № 904/3090/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка А.Є., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2021 (повне рішення складено 21.07.2021, суддя Фещенко Ю.В.) у справі

за первісним позовом державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Київ в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Вараш, Рівненська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект", м. Дніпро

про стягнення пені за договором поставки №53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у розмірі 11903 грн 88 коп.

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект", м. Дніпро

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Київ в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Вараш, Рівненська область

про стягнення заборгованості за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у загальному розмірі 190 455 грн 21 коп. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 26.05.2021)

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з первісною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" (далі - відповідач за первісним позовом) пеню за договором за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у розмірі 11 903 грн 88 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 в частині своєчасної поставки товару на суму 595 194 грн 00 коп. (фактичної поставки його із простроченням), внаслідок чого, на підставі пункту 9.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 21.12.2019 по 09.01.2021 в сумі 11 903 грн 88 коп.

Відповідач звернувся до господарського суду із зустрічним позовом, в якому просив стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" заборгованість за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у загальному розмірі 188 270 грн 98 коп., яка складається з наступних сум: 165 194 грн 00 коп. - основний борг; 19 253 грн. 84 коп. - інфляційні втрати; 3 823 грн. 14 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем за зустрічним позовом товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 188 270 грн 98 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач за зустрічним позовом нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з грудня 2020 року по березень 2021 року у сумі 19 253 грн 84 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 01.12.2020 по 14.04.2021 у сумі 3 823 грн 14 коп.

В подальшому позивачем за зустрічним позовом до господарського суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. суду № 26114/21 від 26.05.2021), в якій він просив суд стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" заборгованість за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у загальному розмірі 190 455 грн 21 коп., яка складається з наступних сум: 165 194 грн 00 коп. - основний борг; 20 894 грн 97 коп. - інфляційні втрати; 4 366 грн 24 коп. - 3% річних.

Заява про збільшення розміру позовних вимог обґрунтована тим, що станом на 25.05.2021 сума основного боргу відповідачем за зустрічним позовом не сплачена, у зв`язку з чим позивач за зустрічним позовом має право на стягнення з відповідача за зустрічним позовом інфляційних втрат та 3% річних.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2021 у даній справі позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" на користь державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" - 1 190 грн 39 коп. пені, 2 270 грн 00 коп. - витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом - відмовлено.

Позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено частково. Стягнуто з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" - 165 194 грн 00 коп. основного боргу, 20 894 грн 97 коп. інфляційних втрат, 4 366 грн 23 коп. 3% річних та 2 856 грн 83 коп. - частину витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом - відмовлено.

В порядку частини 11 статті 238 та частини 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України здійснено проведення зустрічного зарахування грошових сум, що підлягають до стягнення за первісним та зустрічним позовами.

Зараховано первісні вимоги державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" на користь державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 1 190 грн 39 коп. пені та 2 270 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору в рахунок погашення зустрічних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 165 194 грн 00 коп. основного боргу, 20 894 грн 97 коп. інфляційних втрат, 4 366 грн 23 коп. 3% річних та 2856 грн 83 коп - частини витрат по сплаті судового збору.

Після проведення зустрічного зарахування грошових сум та судового збору, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами ухвалено стягнуто з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" - 165194 грн 00 коп. основного боргу, 20 894 грн 97 коп. інфляційних втрат, 3 175 грн 84 коп. 3%річних та 586 грн 83 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано порушенням відповідачем за первісним позовом зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 в частині своєчасної поставки товару, а також посиланням на порушення відповідачем за зустрічним позовом зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 щодо повної оплати поставленого товару.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" на користь державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" - 1 190 грн 39 коп. пені та ухвалити в цій частині нове рішення яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" на користь державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" пеню в розмірі 11 903,88 грн; вирішити питання щодо повернення товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" із державного бюджету 50% сплаченого за зустрічним позовом судового збору; провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають до стягнення за первісним та зустрічним позовами.

Аргументуючи апеляційну скаргу, скаржник не погоджується із висновком господарського суду про зменшення розміру пені в сумі 11 903 грн 88 коп до 10%, а саме: 1190 грн 39 коп., оскільки за результатами розгляду зустрічного позову судом першої інстанції з апелянтя стягнуто 25 261,20 грн компенсаційних сум у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України за порушення умов договору в частині строків оплати, що становить 99,99 % від заявленої ТОВ "Агропромкоплект" до стягнення суми. Разом з тим, за результатами розгляду первісного позову з ТОВ НВП "Агропромкоплект" стягнуто 1 190,39 грн за порушення умов договору в частині строків поставки продукції, що становить 10% від заявленої до стягнення суми, що фактично звільнило ТОВ НВП "Агропромкоплект" від відповідальності, передбаченої у п.9.1 договору поставки №53-122-01-19-08955 від 09.12.2019.

Враховуючи, що розмір пені згідно умов договору кореспондується з нормою ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, а заявлена апелянтом до стягнення сума пені у розмірі 11903,88 грн становить лише 2% від загальної суми договору, яка складає 595 194,00 грн (п.2.2 договору поставки), тому апелянт вважає, що твердження суду про непомірний тягар для відповідача за первісним позовом, не відповідає дійсності та обставинам справи.

Заявник апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про застосування ч.1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України щодо повернення позивачу за зустрічним позовом 50 відсотків оплаченого судового збору у зв`язку з частковим визнанням позову.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції заявник вказує, що відповідач за первісним позовом вчинив всі залежні від нього дії для своєчасного та повного виконання власних зобов`язань за договором поставки №53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 та прострочення поставки відбулося за відсутності вини ТОВ "НВП" Агропромкомплект". Відповідач за первісним позовом повідомляв позивача за первісним позовом про затримку поставки продукції та обґрунтовано просив погодити продовження строку поставки продукції до 15.01.2020.

Відповідач стверджує, що позивачем за первісним позовом не доведено, що внаслідок прострочення виконання зобов`язання відповідачем за первісним позовом з підстав затримання поставки продукції, скаржнику завдано збитків. Затримка товару відбулася лише на 9 робочих днів, у період новорічних та різдвяних свят.

Відповідач не визнав позов за зустрічним позовом, тому відсутні підстави для застосування ч.1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач надав заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що подаючи тендерну пропозицію ТОВ "НВП "Агропромкомплект" було ознайомлене з умовами оголошеної закупівлі, а також з умовами майбутнього договору поставки. Таким чином, позивач не погоджується з доводами суду першої інстанції та відповідача про несправедливість та нерівність сторін, оскільки відповідно до ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Твердження ТОВ ТОВ "НВП "Агропромкомплект", що затримка товару відбулась лише на 9 робочих днів, у період новорічних та різдвяних свят, на думку позивача, безпідставне, оскільки в рішенні суду першої інстанції чітко зазначено, що прострочення поставки продукції тривало 20 днів, а вимоги ВП "Рівненська АЕС" про стягнення пені є обґрунтованим.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2021 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Мороз В.Ф., Вечірко І.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2021; призначено справу до розгляду на 19.10.2021 на 10 годин 30 хвилин.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 01.09.2021 призначено проведення судового засідання, призначеного на 19.10.2021 на 10:30 год. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засіданні №415а) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua/).

Розпорядженням керівника апарату суду від 18.10.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Мороза В.Ф.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Вечірко І.О.

19.10.2021 у судове засідання з`явилися представники сторін, які надали відповідні пояснення.

19.10.2021 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

09.12.2019 між державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - позивач за первісним позовом, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" (далі - відповідач за первісним позовом, постачальник) було укладено договір поставки № 53-122-01-19-08955, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток №1 до договору).

У пунктах 11.1. та 11.2. договору сторони визначили, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів, які застосовують печатку). Строк дії договору - по 31.03.2020, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені договором - до спливу гарантійних строків. Укладений сторонами договір оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу згідно з Законом України "Про публічні закупівлі". Дата (момент) укладення договору зазначається у звіті про результати проведення процедури закупівлі, який автоматично формується електронною системою закупівель та оприлюднюється протягом одного дня після оприлюднення замовником договору про закупівлю на веб-порталі уповноваженого органу.

Згідно з пунктом 1.2. договору предметом поставки за договором є 44510000-8 набір інструментів, який передбачений специфікацією № 1 до договору.

За умовами пункту 2.1. договору ціна продукції, що поставляється за договором складає 495 995 грн 00 коп., крім того ПДВ - 99 199 грн 00 коп.

Загальна сума договору складає 595 194 грн 00 коп. (пункт 2.2. договору).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що кількість товару та ціна за одиницю товару вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до договору.

Згідно з пунктом 2.4. договору ціна на продукцію є остаточною і змінам не підлягає.

Відповідно до умов пункту 4.1. договору кількість та асортимент продукції визначається у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

У відповідності до вказаних вище умов, до договору сторонами було підписано додаток № 1 - Специфікацію № 1, в якій сторони визначили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість - 595 194 грн 00 коп.

У пункті 3.1. договору сторонами погоджено, що продукція поставляється постачальником на умовах DDP Інкотермс-2010 в строк 10 календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі". Місце поставки та вантажоодержувач: 34400, м. Вараш, Рівненська область, склад РВ ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Договір було оприлюднено 10.12.2019, отже граничним строком поставки товару на суму 595 194 грн 00 коп. є 20.12.2019.

Пунктом 8.4 договору визначено, що датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до замовника з моменту поставки продукції.

Відповідно до умов пункту 8.5. договору перехід права власності на продукцію за договором відбувається в момент поставки продукції за умови наявності належним чином оформлених товарно-супровідних документів.

Узгоджений сторонами у специфікації № 1 до договору товар на суму 595 194 грн 00 коп. було поставлено відповідачем та отримано позивачем за первісним позовом 10.01.2020, про що сторонами було складено та підписано накладну № 241203А/с3/01 від 24.12.2019, а також акт приймання-передачі продукції від 10.01.2020 та товарно-транспортну накладну №8 від 09.01.2020.

Відповідно до умов пункту 9.1. договору у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, при цьому, у випадку прострочки поставки (недопоставки) продукції понад 30 діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції. У випадку порушення постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості та/або комплектності постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє постачальника від виконання зобов`язань за договором.

За порушення відповідачем за первісним позовом зобов`язань за договором поставки №53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 в частині своєчасної поставки товару на суму 595 194 грн 00 коп. (фактичної поставки його із простроченням), позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 21.12.2019 по 09.01.2021 в сумі 11903 грн 88 коп.

Відповідно до пункту 6.1. договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у СРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".

Відповідачем за зустрічним позовом (покупцем) було оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-2-270-2 від 15.10.2020 (лист №15447/041 від 16.10.2020).

Таким чином, строк оплати товару на суму 595 194 грн. 00 коп. є таким, що настав 30.11.2020.

Оттриманий 10.01.2020 відповідачем за зустрічним позовом товар на суму 595 194 грн 00 коп. було оплачено ним лише частково - в сумі 430 000 грн 00 коп, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Отже, заборгованість за поставлений 10.01.2020 позивачем за зустрічним позовом товар в складає 165 194 грн. 00 коп. (595 194,00 грн - 430 000,00 грн).

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач за зустрічним позовом нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року у сумі 20 894 грн 97 коп. та 3% річних за період прострочення з 01.12.2020 по 24.05.2021 в сумі 4 366 грн 24 коп.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини сторін виникли за договором №№ 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею ст.655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Частинами 1,2 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 10.01.2020 на виконання умов договору поставив, а позивач прийняв товар на загальну суму 595 194 грн 00 коп., що визнається сторонами і не підлягає доведенню в силу положень ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Жодних зауважень щодо кількості або якості поставленого товару відповідач протягом строку прийняття по кількості та якості товару на адресу позивача не заявлено.

З урахуванням п.3.1 договору, граничним строком поставки товару на суму 595 194 грн 00 коп є 20.12.2019.

Таким чином, відповідачем було порушено зобов`язання з поставки товару на суму 595194 грн 00 коп. в період з 21.12.2019 по 09.01.2020 (20 днів).

Відповідно до частини другої ст.193, частини першої 1 ст.216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.9.1. договору у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, при цьому, у випадку прострочки поставки (недопоставки) продукції понад 30 діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції. У випадку порушення постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості та/або комплектності постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє постачальника від виконання зобов`язань за договором.

За порушення відповідачем за первісним позовом зобов`язань за договором поставки №53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 в частині своєчасної поставки товару на суму 595 194 грн 00 коп., позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 21.12.2019 по 09.01.2021 в сумі 11 903 грн 88 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем за первісним позовом, та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначені сума несвоєчасно поставленого товару та період прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок пені, наведений у первісній позовній заяві визнано судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Щодо зустрічних позовних вимог, доказів повної оплати поставленого позивачем за зустрічним позовом 10.02.2020 товару відповідач за зустрічним позовом не надав, доводи позивача щодо наявності боргу в залишковій сумі 165 194 грн 00 коп, шляхом надання належних доказів, не спростував, таким чином місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення зустрічних позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 165 194 грн. 00 коп.

При цьому, колегія суддів враховує, що заборгованість у сумі 165 194 грн. 00 коп. не оспорюється сторонами в апеляційному порядку.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Зазначені правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем за зустрічним позовом до стягнення суми інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року у сумі 20 894 грн 97 коп., апеляційний господарський суд вважає, що розрахунок відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, є обґрунтованим та арифметично вірним.

Перевіривши розрахунок заявленої позивачем за зустрічним позовом суми 3% річних за період прострочення з 01.12.2020 по 24.05.2021 в сумі 4 366 грн 24 коп, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що під час проведення цього розрахунку позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок проведено у всіх періодах вірно, крім періоду з 11.12.2020 по 19.01.2021 на суму заборгованості 415 194 грн 00 коп.; у вказаному періоді позивачем було здійснено невірне заокруглення нарахованої суми 3% річних.

Враховуючи визначений судом період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних у вказаній вище частині, господарський суд правильно встановив, що 3% річних за період прострочення з 11.12.2020 по 19.01.2021 сплати товару в сумі 415 194 грн 00 коп. складають 1 363 грн 06 коп. Відповідно, всього за загальний період з 01.12.2020 по 24.05.2021 - 3% річних складають 4 366 грн. 23 коп.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені в сумі 11 903 грн 88 коп. на 100%, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення неустойки (зокрема, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Колегія суддів враховує, що право суду щодо зменшення розміру пені має реалізовуватись з огляду на конкретні обставини справи та з урахуванням наявних у ній доказів (аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19).

Стаття 86 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для зменшення пені, місцевим господарським судом прийнято до уваги, що прострочення відповідача за первісним позовом є незначним та складає лише 20 днів в періоді з 21.12.2019 по 09.01.2020, з яких робочими були лише 11 днів, оскільки на цей період припадають новорічні та різдвяні свята; прострочення позивача за первісним позовом з оплати залишку вартості товару на суму 165 194 грн 00 коп. складає більше 7 місяців; відповідачем за зустрічним позовом (покупцем) було оформлено ярлик на придатну продукцію лише 15.10.2020, тобто через 9 місяців з моменту отримання товару; настання події, від якої залежало настання строку оплати поставленого товару, повністю залежало від волі покупця (відповідача за зустрічним позовом); більше того, така подія відбулась (15.10.2020) істотно пізніше моменту отримання товару (10.01.2020), а саме: більше, ніж через 9 місяців, що у підсумку ставило позивача за первісним позовом у більш вигідне становище; своєчасно товар було оплачено позивачем за первісним позовом лише в сумі 100 000 грн. 00 коп. (12.11.2020 та 20.11.2020), решта платежів здійснена позивачем за первісним позовом із простроченням (часткові платежі здійснювалися із простроченням в періоді з 01.12.2020 по 14.04.2021); станом на момент розгляду справи залишок боргу становить 165 194 грн 00 коп.; з моменту фактичного отримання позивачем за первісним позовом товару на суму 595 194 грн 00 коп. (10.01.2020) пройшло більше ніж півтора року; умови договору передбачають відповідальність за порушення зобов`язань за договором лише для постачальника (відповідача за первісним позовом) у вигляді пені у розмірі 0,1% від несвоєчасно поставленого товару, однак аналогічної штрафної санкції (пені) для покупця (позивача за первісним позовом) за порушення зобов`язання з оплати поставленого товару умови договору не передбачають, що знову ж таки ставить у більш вигідне становище позивача за первісним позовом; умови договору не захищають інтереси постачальника за договором та вказують на несправедливість та наявну нерівність сторін у спірних господарських правовідносинах; враховуючи встановлене судом істотне порушення строку оплати товару у даній справі (більше ніж на 7 місяців) відповідач за первісним позовом не має можливості стягнути пеню за період такого прострочення; відповідач за первісним позовом, підтверджуючи свою добросовісність, не ухиляється від відповідальності за порушення строку поставки товару, наявність прострочення визнає; товар прийнято позивачем за первісним позовом без будь-яких зауважень, що може свідчити про те, що несвоєчасне виконання зобов`язання з поставки товару за договором не завдало позивачу за первісним позовом будь-яких збитків; про наявність збитків внаслідок невиконання відповідачем спірного договору суду також не повідомлено.

Крім того, господарським судом також враховано, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо зменшення пені на 90 %, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1 190 грн. 39 коп.

Відповідно до частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Згідно частини 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Приймаючи до уваги часткове задоволення як первісного так і зустрічного позовів, суд першої інстанції правомірно провів зустрічне зарахування присуджених до стягнення сум, що підлягають до стягнення за первісним та зустрічним позовами.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на необхідність застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст.130 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, повернення 50% від суми сплаченого позивачем судового збору передбачене нормами чинного процесуального законодавства у випадку визнання відповідачем позову, тобто визнання позову у повному обсязі, а не часткового визнання позовних вимог.

У відзиві на зустрічну позовну заяву відповідач за зустрічним позовом визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 165 194 грн 00 коп. та просив суд відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з останнього 3% річних та інфляційних нарахувань.

Таким чином, у місцевого господарського суду були відсутні підстави для застосування положень ч.1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України та повернення з бюджету 50% сплаченого за зустрічною позовною заявою судового збору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2021 у справі №904/3090/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 01.11.2021.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді А.Є.Чередко

І.О.Вечірко