ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. Справа №914/1330/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук

Р.І. Марка

секретар судового засідання Матіїшин Х

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ригуса Андрія Михайловича б/н та б/д (вх. № 01-05/2688/21 від 05.08.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 08.07.2021 (повний текст рішення складено 14.07.2021)

у справі № 914/1330/21 (суддя Мазовіта А.Б.)

за позовом: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача: фізичної особи-підприємця Ригуса Андрія Михайловича, м.Самбір, Львівська область

про стягнення 683 680,00 грн,

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача : не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до фізичної особи-підприємця Ригуса Андрія Михайловича про стягнення 683 680,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати орендної плати виконав неналежним чином. Позивач зазначає що за відповідачем обліковується заборгованість з орендної плати за період часу з 01.02.2016 по 04.10.2017 у розмірі 363 430,57 грн. Також відповідачем за період з 05.10.2017 по 24.05.2018 нараховано неустойку у розмірі 320 249,85 грн. відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.07.2021 позов Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з фізичної особи-підприємця Ригуса Андрія Михайловича на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради 138 469,66 грн заборгованості з орендної плати, 299 295,13 грн неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, 6 566,41 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем прострочено виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем зобов`язання, передбаченого договором та ст. 785 ЦК України, щодо своєчасного повернення об`єкта оренди в разі розірвання договору оренди, що в свою чергу є підставою для стягнення неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України, за період часу з 20.10.2017 по 23.05.2018 у розмірі 299 295,13 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Фізична особа-підприємець Ригус Андрій Михайлович подав апеляційну скаргу б/н та б/д (вх. № 01-05/2688/21 від 05.08.2021), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 08.07.2021 в частині стягнення з ФОП Ригуса А.М. неустойки в розмірі 299 295,13 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним. А саме, скаржник стверджує, що суд першої інстанції стягнув з відповідача неустойку за період з 20.10.2017 по 23.05.2018 покликаючись на Закон України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Однак, позивач зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що позовна давність щодо стягнення неустойки у даній справі сплинула ще у травні 2019 року, оскільки позовна давність щодо стягнення неустойки становить один рік.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу б/н від 22.09.2021, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновки місцевого господарського суду не спростовує.

Апелянт не забезпечив явки уповноваженого представника у судове засідання 12.10.2021, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, місце та дату розгляду справи був належним чином повідомлений. Згідно відстеження Укрпошти за трек номером 673, апелянтом отримано ухвалу про призначення справи 11.09.2021.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2015 між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Ригусом Андрієм Михайловичем (орендар) було укладено договір оренди №С-9712-15 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень).

Згідно умов договору орендодавець (позивач) на підставі наказу управління комунальної власності від 13.07.2015 №31-А зобов`язався передати, а орендар (відповідач) прийняти в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» (балансоутримувач), а саме приміщення, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Сихівська, 11, загальною площею 640,4 кв.м, у тому числі, приміщення підвалу 640,4 кв.м, що позначені в технічній документації під індексами І, ІІ, ІІІ, IV, V, VI, VII, VIII, IX, X, XI, відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 17.10.2011, інвентарний номер 1240.

На виконання умов договору між позивачем та відповідачем складено акт приймання-передачі від 27.05.2015. Вказаним актом підтверджено факт вступу орендаря у користування об`єктом оренди.

Відповідно до п. 4.1. вищевказаного договору, термін дії цього договору визначений на 2 роки 364 дні з 27.07.2015 до 26.07.2018.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що розмір орендної плати за об`єкт оренди становить 13 200,00 грн без ПДВ за перший місяць оренди згідно із запропонованою переможцем конкурсу сумою.

Згідно п. 5.2. договору розмір орендної плати підлягає індексації за відповідний період (місяць,квартал, рік).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається коригуванням орендної плати за попередній місяць щодо індексу інфляції за попередній місяць (п. 5.3. договору).

Відповідно до п. 5.4. договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Згідно п. 5.6. договору орендну плату орендар сплачує не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок орендодавця.

Несплата орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди (п. 5.8. договору).

Згідно п. 6.2.5. договору орендодавець має право достроково розірвати цей договір за наявності підстав, передбачених чинним законодавством України, якщо орендар:

- не вносить плату за користування майном протягом трьох місяців підряд (п. 6.2.5.3. договору).

У відповідності до п. 7.1. договору орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Як зазначив позивач, відповідачем було допущено прострочення сплати орендної плати протягом трьох місяців, у зв`язку із чим позивач звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом до відповідача про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості із сплати орендної плати у розмірі 95 788,62 грн за період часу з 01.08.2015 по 31.01.2016.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.06.2017 у справі №914/846/16, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.10.2017, договір оренди було розірвано, стягнуто з відповідача 95 788,62 грн заборгованості з орендної плати.

Відповідно до п. 9.1. договору повернення орендодавцю об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії цього договору або дострокового його припинення чи розірвання.

Згідно п. 9.2. договору сторони повинні приступити до передачі об`єкта оренди протягом 5 днів з часу закінчення терміну оренди.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з часу настання однієї із подій, вказаних в п. 9.1. цього договору.

Об`єкт оренди вважається переданим орендодавцю з часу підписання акту здачі-приймання (п. 9.5. договору).

24.05.2018 орендарем та балансоутримувачем було складено акт приймання-передачі, згідно якого об`єкт оренди передано (повернуто) балансоутримувачу.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати орендної плати та повернення орендованого майна, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 363 430,57 грн за період з 01.02.2016 по 04.10.2017 та неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України у розмірі 320 249,85 грн за період часу з 05.10.2017 по 24.05.2018.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Враховуючи те, що апелянтом оскаржується рішення частково, судом апеляційної інстанції переглядається рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ФОП Ригуса А.М. неустойки в розмірі 299 295,13 грн.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Львівської області від 07.06.2017 у справі №914/846/16, яке набрало законної сили 04.10.2017, договір оренди було розірвано.

Пунктом 4 статті 291 ГК України встановлено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно пункту 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцю річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, об`єкт оренди після розірвання договору оренди знаходився в користуванні останнього та був повернутий орендодавцеві лише 24.05.2018.

Згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення за період часу з 05.10.2017 по 24.05.2018 неустойку відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України у розмірі 320 249,85 грн.

Однак, під час здійснення нарахування неустойки позивачем не враховано положення п. 9.3 договору, згідно якого об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з часу настання однієї із подій, вказаних в п. 9.1. цього договору.

Відповідно до п. 9.1. договору повернення орендодавцю об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії цього договору або дострокового його припинення чи розірвання.

Зважаючи на те, що рішення Господарського суду Львівської області від 07.06.2017 у справі №914/846/16, яким договір оренди було розірвано, набрало законної сили 04.10.2017, прострочення відповідача щодо повернення об`єкта оренди з урахуванням вимог п. 9.3 договору виникло з 20.10.2017, а не з 05.10.2017, як вважає позивач. Також позивачем у розрахунок неустойки безпідставно включено дату повернення відповідачем об`єкта оренди 24.05.2018, проте, 24.05.2018 відповідач фактично уже не використовував об`єкт оренди, оскільки такий був повернутий балансоутримувачу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем зобов`язання, передбаченого договором та ст. 785 ЦК України, щодо своєчасного повернення об`єкта оренди в разі розірвання договору оренди, що в свою чергу є підставою для стягнення неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України, за період часу з 20.10.2017 по 23.05.2018 у розмірі 299 295,13 грн.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що позовна давність щодо стягнення неустойки у даній справі сплинула ще у травні 2019 року, оскільки позовна давність щодо стягнення неустойки становить один рік, є необгрунованими.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем у суді першої інстанції подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Частиною першою статті 785 ЦК України регламентовано, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. А частиною другою статті 785 ЦК України передбачено санкцію за порушення такого зобов`язання (якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення).

Отже, в розумінні загальних та спеціальних норм права, санкція (неустойка) яка передбачена статтею 785 ЦК України є мірою відповідальності, визначеною законодавцем за неправомірне користування майном після припинення договору. З огляду на те, що зазначена міра відповідальності застосовується до триваючого правопорушення (неповернення майна орендодавцю), санкція також має характер тривалості у часі (зобов`язання сплатити подвійну плату за користування річчю за весь час неправомірного користування майном).

Відтак, зазначена санкція (неустойка), як така, що визначена спеціальною нормою права має певні особливості у застосуванні в порівнянні з іншими штрафними санкціями, які охоплюються загальними визначеннями статті 230 ГК України та статті 549 ЦК України.

Щодо застосування частини другої статті 785 ЦК України, як особливої міри відповідальності, що визначена законодавцем за правовою природою як неустойка та має певну специфіку у застосуванні щодо непоширення на неї скороченого строку позовної давності (оскільки частиною другою передбачено право сторони стягнути таку неустойку за весь час неправомірного користування майном після припинення дії договору), а зокрема, щодо незастосування до неї положень статті 232 ГК України про припинення нарахування штрафних санкцій по закінченню 6 місяців, оскільки інше передбачено частиною другою статті 785 ЦК України. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19.

А відтак, щодо стягнення неустойки за неправомірне користування майном після припинення договору оренди застосовується строк загальної позовної давності. (3роки).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем подано позов у даній справі - 17.05.2021 і не пропущено строк позовної давності за вимогою щодо стягнення неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України, за період часу з 20.10.2017 по 23.05.2018 у розмірі 299 295,13 грн. Адже, Законом України від 30.03.2020 №540-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний закон набрав чинності 02.04.2020.

11.03.2020 у зв`язку з розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вказаною постановою на всій території України запроваджено карантин в період з 12.03.2020 по 03.04.2020. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611 карантин неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету Міністрів України №611 від 16.06.2021 строк дії карантину продовжено до 31.08.2021.

Таким чином, вищевказаним законом строк позовної давності продовжено на строк дії карантину.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ригуса Андрія Михайловича б/н та б/д (вх. № 01-05/2688/21 від 05.08.2021) відмовити.

2. Рішення Господарського суду Господарського суду Львівської області від 08.07.2021 у справі № 914/1330/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.10.2021.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя Р.І. Марко