ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" листопада 2021 р. Справа № 924/827/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши справу у залі судового засідання № 206

за позовом приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів", м. Дубно Рівненської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Крошка Раббі", м. Хмельницький

про стягнення 20340,00 грн основної заборгованості, 386,11 грн 3% річних, 1293,62 грн інфляційних втрат,

представники сторін:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 13.08.2021р. відкрито провадження у справі № 924/827/21 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.09.2021р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 924/827/21 на 30 днів.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Приватне акціонерне товариство "Дубенський завод гумово-технічних виробів" звернулося з позовом до господарського суду про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Крошка Раббі" 20340,00 грн основної заборгованості, 386,11 грн 3% річних, 1293,62 грн інфляційних втрат на підставі акта здачі-приймання виконаних робіт від 28.08.2020р., видаткової накладної № БУ0001491 від 28.08.2020р. та товарно-транспортної накладної № 1491 від 28.08.2020р. Свої вимоги мотивує неналежним виконанням відповідачем умов усного договору купівлі-продажу, на підставі якого позивачем було сформовано партію товару (гумовий облой) загальною кількістю 15000 кг та вартістю 20340,00 грн, та який був перевезений відповідачу фізичною особою-підприємцем Якимець О.І. Однак, відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав, примірники видаткової та товарно-транспортної накладних не повернув, на надіслані претензії не відреагував. Також позивач вказав, що підтвердженням даної господарської операції слугує складена ним податкова накладна, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних та прийнята відповідачем без заперечень. Крім того, позивачем на суму основного боргу нараховано 386,11 грн 3% річних, 1293,62 грн інфляційних втрат.

Представником позивача надіслано на адресу суду заяву від 13.09.2021р., у якій просив долучити до матеріалів справи копію товарно-транспортної накладної № 1491 від 28.08.2020р., яка підтверджує отримання представником товариства з обмеженою відповідальністю "Крошка Раббі" поставленого товару.

Крім того, представником позивача надіслано на адресу суду заяву від 06.10.2021р., у якій зазначено, що, незважаючи на недолік в оформленні товарно-транспортної накладної (зокрема, щодо відсутності даних, які можуть ідентифікувати особу, що отримала товар), відсутність зазначення вантажоодержувачем обов`язкових реквізитів при оформленні ТТН не може свідчити про те, що позивачем не було здійснено поставку та не організовано перевезення товару.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання від 21.10.2021р., у якому просив суд проводити судове засідання без участі позивача. Позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причин неявки не повідомив.

Ухвали суду від 13.08.2021р., від 06.09.2021р., від 27.09.2021р. надіслані на юридичну адресу відповідача, однак повернуті до суду із відміткою "адресат відсутній". Крім того, ухвала суду від 27.09.2021р. була надіслана на адресу засновника товариства з обмеженою відповідальністю "Крошка Раббі" (Мельнику А.А. та ОСОБА_1 ), однак повернулася із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Згідно ст. 176 ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому ст. 242 цього кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього кодексу.

Згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Положеннями ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. З наведеного, відповідач є такий, що належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, проте, відзиву на позов не подав та причин неявки та неподання відзиву не повідомив.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Враховуючи вищевикладене, розумність строків розгляду судового спору, відсутність клопотання про відкладення розгляду справи, належного повідомлення відповідача, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі відповідача та за наявними в матеріалах справи доказами.

Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

Приватним акціонерним товариством "Дубенський завод гумово-технічних виробів" (замовник) та фізичною особою-підприємцем Якимець О.І. (виконавець) погоджено заявку на перевезення вантажу № 2608 від 26.08.2020р., а саме: маршрут м. Бровари м. Дубно м. Хмельницький; товар гума в мішках; сума 15000,00 грн.

Відповідно до видаткової накладної № БУ0001491 від 28.08.2020р. приватне акціонерне товариство "Дубенський завод гумово-технічних виробів" (постачальник) поставило товариству з обмеженою відповідальністю "Крошка Раббі" (покупець) товар (гумовий облой) в кількості 15000 кг на загальну суму 20340,00 грн. Дана видаткова накладна підписана та скріплена відтиском печатки лише зі сторони постачальника.

Приватним акціонерним товариством "Дубенський завод гумово-технічних виробів" (постачальник) виставлено товариству з обмеженою відповідальністю "Крошка Раббі" (покупець) рахунок на оплату № 38 від 28.08.2020р. на суму 20340,00 грн.

Відповідно до товарно-транспортної накладної № 1491 від 28.08.2020р. вантажовідправником (приватне акціонерне товариство "Дубенський завод гумово-технічних виробів") поставлено вантажоодержувачу (товариство з обмеженою відповідальністю "Крошка Раббі") за маршрутом м. Дубно м. Хмельницький товар (гумовий облой) в кількості 15000 кг на загальну суму 20340,00 грн. Дана товарно-транспортна накладна містить підпис та печатку вантажовідправника, підпис водія / експедитора (фізична особа-підприємець Якимець І.П.) та підпис вантажоодержувача.

Згідно акта здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) № 11 від 28.08.2020р., підписаного фізичною особою-підприємцем Якимець О.І. (виконавець) та приватним акціонерне товариство "Дубенський завод гумово-технічних виробів" (замовник), згідно договору-заявки № 2608 від 26.08.2020р. ФОП Якимець О.І. виконав роботи (перевезення вантажу) м. Бровари м. Дубно м. Хмельницький автомобілем DAF НОМЕР_1 / НОМЕР_2 на суму 15000,00 грн.

Відповідно до зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної № 153 від 28.08.2020р. загальна сума коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість становить 20340,00 грн.

Позивачем надіслано товариству з обмеженою відповідальністю "Крошка Раббі" лист-вимогу № 01/312 від 16.12.2020р. та претензію № 01/169 від 20.07.2021р., у яких вимагав здійснити оплату за поставлений товар у сумі 20340,00 грн, а також підписати та повернути примірники видаткової накладної та товарно-транспортної накладної. Надіслання вищевказаних листа-вимоги та претензії підтверджується описом вкладення у цінний лист від 17.12.2020р., поштовою накладною № 610 від 17.12.2020р., описом вкладення у цінний лист від 28.07.2021р. та поштовою накладною № 870 від 28.07.2021р., описом вкладення у цінний лист від 28.07.2021р. та поштовою накладною № 861 від 28.07.2021р.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії: виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; наказу приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів" № 21-к від 05.02.2020р.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст, зафіксований в одному або декількох документах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За положеннями ст. 208 ЦК України правочини між юридичним особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною 2 ст. 184 ГК України передбачено, що укладення договору на основі вільного волевиявлення може відбуватись у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 181 ГК України передбачено, що укладення господарських договорів допускається у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження заявленої до стягнення заборгованості позивач посилається на видаткову накладну № БУ0001491 від 28.08.2020р., товарно-транспортну накладну № 1491 від 28.08.2020р., податкову накладну № 153 від 28.08.2020р.

Видаткова накладна - це первинний документ, що підтверджує факт постачання товарів (товарно-матеріальних цінностей), як правило, від постачальника до покупця.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Вимоги до видаткової накладної як і будь-якого первинного документа, передбачено ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що включає: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас, судом встановлено, що видаткова накладна № БУ0001491 від 28.08.2020р. містить підпис та скріплена печаткою лише зі сторони позивача, а тому не може бути належним та допустимим доказом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в підтвердження здійснення господарської операції між сторонами у даній справі, а саме поставки товару в кількості 15000 кг на суму 20340,00 грн.

Разом з тим, проаналізувавши товарно-транспортну накладну № 1491 від 28.08.2020р., суд встановив, що остання містить підпис та печатку вантажовідправника (позивача), підпис водія / експедитора (фізична особа-підприємець Якимець І.П.) та підпис вантажоодержувача. Однак, в графі "прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)", окрім самого підпису, відсутнє зазначення П.І.Б. та посади особи, що приймала товар. Тобто, дана товарно-транспортна накладна не містить жодних ідентифікуючих ознак особи, власноручний підпис якої містяться у графі отримувача товару.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (абз. 9 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Суд враховує, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019р. у справі № 905/49/15, від 29.11.2019р. у справі № 914/2267/18 та підтримана у постанові від 29.01.2020р. у справі № 916/922/19.

Проте, будь-яких інших доказів, які б переконливо засвідчували факт поставки товару та прийняття такого товару саме відповідачем (а не будь-якою іншою особою) за спірними видатковими накладними позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Долучені позивачем до позовної заяви податкова накладна та квитанція про її реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних не підтверджують здійснення поставки позивачем товару відповідачу та прийняття товару відповідачем, оскільки податкова накладна не містить ознак первинних документів, які передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не містять підпису уповноваженого представника відповідача, не підтверджують здійснення господарської операції.

При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові № 910/8861/20 від 21.05.2021р. визнав передчасними висновки судів попередніх інстанцій стосовно того, що віднесення покупцем сум податків за отриманими від постачальника податковими накладними до податкового кредиту підтверджує обставини реальної поставки товару за спірними видатковими накладними. Як вже зазначалося, самі лише податкові накладні та декларації (за відсутності інших доказів реального руху товарів) не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених саме у постановах Верховного Суду.

Водночас, наведена позивачем у позові судова практика (постанова Верховного Суду від 24.05.2019р. по справі № 826/7423/16, постанова Верховного Суду від 03.02.2020р. по справі № 909/1073/17, постанова Верховного Суду від 29.11.2019р. по справі № 914/2267/18) не може бути взята до уваги, оскільки правовідносини у цих справах не є ревалентними зі справою, яка переглядається. Так, предметом позову у справі № 826/7423/16 є скасування податкового повідомлення-рішення, в той час як предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості. У справах № 909/1073/17, № 914/2267/18 судами встановлена наявність відтиску печатки на накладних, що є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. Однак, у даній справі підпис невстановленої особи не засвідчений відтиском печатки.

Також наявні в матеріалах справи акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) № 11 від 28.08.2020р. та заявка № 2608 від 26.08.2020р. не підтверджують існування між сторонами у даній справі господарських відносин з поставки товару, оскільки укладені між позивачем та перевізником.

Враховуючи недоведеність позивачем правових підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу, в свою чергу, відсутні підстави для стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Крошка Раббі" 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заявлену до стягнення суму основної заборгованості.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку наявним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі з вищенаведених мотивів.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Судові витрати у зв`язку з відмовою в задоволенні позову покладаються на позивача, згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у позові приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів", м. Дубно Ріненської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Крошка Раббі", м. Хмельницький про стягнення 20340,00 грн основної заборгованості, 386,11 грн 3% річних, 1293,62 грн інфляційних втрат відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (35600, Рівненська обл., м. Дубно, вул. Млинівська, 69);

3 відповідачу (29000, м. Хмельницький, вул. Мічуріна, б. 17/5) .

Всім рекоменд. з повідомленням.