РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2021Справа № 910/20740/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участю секретаря судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи - підприємця Яковлевої Людмили Олександрівни АДРЕСА_1

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ок-Інвест" Столичне шосе, буд. 103, кор. 1, м. Київ, 03131

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Європа" 03131, місто Київ, Столичне шосе, будинок 103, корпус 1, поверх 21

про стягнення 150 000,00 грн. збитків

Представники сторін:

від позивача Шульженко Д.Ю. - ордер № 1030036 від 17.12.2020;

від позивача Мелікова В.І. - ордер № 119525 від 18.12.2020;

від відповідача 1 Рибка Б.В. - довіреність б/н від 16.02.2021;

від відповідача 2 не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Яковлева Людмила Олександрівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ок-Інвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Європа" про солідарне стягнення з відповідачів збитків у розмірі 150 000,00 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 2250,00 грн., витрат по підготовці експертного висновку в сумі 70000,00 грн. та витрат на професійну правову допомогу в сумі 92000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок протиправного притримання відповідачами майна позивача, яке належить останньому на праві власності та перебувало в орендованому на підставі договору суборенди № С29 від 01.08.2016 року нежилому приміщенні: секція С29/1 площею 41 кв.м., розташованому на 3 поверсі торгового центру "Домосфера", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Столичне Шосе, 101, блокування доступу до майна, вивезення та розпродажу останнього позивачеві завдані збитки на загальну суму 3 207 758,00 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно збитків у розмірі 150 000,00 грн.

Окрім цього до позовної заяви додано клопотання про виклик свідків згідно ст. 89 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/20740/20, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 10.03.2021 року.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання 10.03.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшло 08.02.2021 року клопотання б/н від 03.02.2021 року про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; 02.03.2021 року від відповідача 1 та відповідача 2 надійшли відзиви на позовну заяву разом з доказами направлення на адресу позивача у справі, в яких відповідачі заперечують проти позовних вимог.

Так, відповідач 1 у відзиві б/н від 26.02.2021 року на позовну заяву зазначає, що позивачем не надано жодного доказу завезення будь - якого майна в будівлю та/або орендоване приміщення, яке було б погоджено з суборендодавцем або адміністрацією ТРЦ «Домосфера», складений позивачем Інвентаризаційний акт № 1 від 30.12.2017 року за змістом не відповідає Інвентаризаційному опису № 1 від 14.03.2018 року щодо кількості позицій товару, а складений працівниками поліції протокол огляду від 06.12.2018 року не має відношення до даного спору. Окремо відповідач 1 наголошує, що Договір суборенди № С29/1 від 01.08.2016 року припинив свою дію за закінченням строку, на який його було укладено та за умови заперечень відповідача 1 щодо продовження його дії.

Відповідач 2 у поданому відзиві б/н від 01.03.2021 року просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що ТОВ «Концерн Європа» не має жодного відношення до правовідносин між позивачем та відповідачем 1 як суб`єктами господарювання та не несе відповідальність за їх дії по відношенню один до одного. Також відповідач 2 повідомив про відсутність заяв ФОП Яковлевої Л.О. щодо завезення товарів до ТРЦ та щодо надання доступу до вантажного відділення ТРЦ.

В свою чергу через канцелярію суду 05.03.2021 року від позивача надійшла відповідь б/н від 05.03.2021 року на відзив відповідача 2 у справі та 09.03.2021 року - відповідь на відзив відповідача 1 разом з доказами направлення на його адресу, в яких не погоджується з доводами відповідача 2 та відповідача 1.

Від відповідача 1 через канцелярію суду 10.03.2021 року від відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши в судовому засіданні 10.03.2021 року клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження від 08.02.2021 року судом протокольно ухвалено про залишення клопотання без розгляду, оскільки ухвалою суду від 03.02.2021 року у справі № 910/20740/20 вирішено здійснювати розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2021 року підготовче засідання відкладено на 14.04.2021 року.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання 14.04.2021 року від відповідача 2 17.03.2021 року надійшли заперечення б/н від 15.03.2021 року разом з доказами направлення на адресу сторін у справі, в яких ТОВ «Концерн Європа», зокрема, звертає увагу суду, що показання свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосуються майна ТОВ «Мебельбан» (на даний час ТОВ «Ін Дизайн»), та мають відношення до предмета спору.

Також від відповідача 1 через канцелярію суду 24.03.2021 року надійшли заперечення б/н б/д, в яких останній наголошує, що факт завезення та перебування майна позивача в ТЦ «Домосфера» не може бути підтверджено первинними документами позивача, складеними одноособово, а також зазначає, що акти не допуску до орендованого приміщення також складені одноособово без участі суборендодавця, жодних повідомлень про прибуття позивача до ТРЦ відповідача 1 не надходило.

Через канцелярію суду 07.04.2021 року від відповідача 1 надійшло клопотання б/н від 05.04.2021 року про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема, висновку експерта № 222-01.2021-1005 від 20.03.2021 року, складеного на замовлення ТОВ «ОК -Інвест» та документів, які надавались експерту.

До початку судового засідання 14.04.2021 року від позивача надійшло клопотання б/н б/д про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2021 року за клопотанням позивача продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/20740/20 на 30 днів та оголошено перерву у судовому засіданні на 20.05.2021 року.

Через канцелярію суду 06.05.2021 року від позивача надійшли пояснення б/н від 30.04.2021 року щодо висновку судової експертизи, виконаної на замовлення відповідача 1, разом з доказами направлення на адресу сторін у справі, в яких позивач просить суд виключити зазначений висновок експерта зі складу доказів та не враховувати при розгляді справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 року, враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/20740/20 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 01.07.2021 року.

До початку судового засідання від позивача 01.07.2021 року надійшло повідомлення б/н від 01.07.2021 року про відновлення кримінального провадження, а саме щодо скасування постанови слідчого Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві від 23.11.2019 року про закриття кримінального провадження № 011062 від 07.12.2018 року та направлення провадження до УП для продовження досудового розслідування.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 01.07.2021 року судом протокольно оголошено перерву на 29.07.2021 року.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін на час проведення судового засідання 29.07.2021 до суду не надходило.

В судові засідання з розгляду справи по суті 01.07.2021 року та 29.07.2021 року з`явились уповноважені представники позивача та відповідача 1.

Уповноважений представник відповідача 2 в судові засідання 01.07.2021 року та 29.07.2021 року не з`явився.

Відповідно до частин 6, 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення; днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 01.07.2021 року відповідач 2 повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 176.

Доказів отримання відповідачем 2 ухвали суду від 01.07.2021 року поштовим відділенням станом на 29.07.2021 року до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 844, згідно якого встановлено, що вказане відправлення станом на 14.07.2021 року вручено відповідачу 2.

Про причини неявки представника відповідача 2 в судові засідання 01.07.2021 року та 29.07.2021 року суд не повідомлено.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 статті 202 ГПК України суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, оскільки відповідач 2 не скористався наданими йому процесуальними правами та не забезпечив явку уповноваженого представника в судові засідання 01.07.2021 року та 29.07.2021 року та враховуючи відсутність клопотань про відкладення судового засідання, суд, на підставі статті 202 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи по суті виключно за наявними матеріалами за відсутності представника відповідача 2.

В судових засіданнях 01.07.2021 року та 29.07.2021 року представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача 1 в судових засіданнях 01.07.2021 року та 29.07.2021 року проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 29.07.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідачу 2 - Товариству з обмеженою відповідальністю «Європа Плюс» на праві приватної власності належить нерухоме майно - нежилий будинок - комплекс об`єктів по наданню послуг населенню загальною площею 30842,9 кв.м за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 101.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 11 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн Європа» (орендодавець за договором, відповідач 2 у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ок-Інвест» (орендар за договором, відповідач 1 у справі) було укладено Договір оренди №11/12, за умовами п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нежилі приміщення: секція А-30, А-36, А-27, А-25-А-41, А-34, А-14/1, А-2-3, В-3, В-12, В-12/1, В-22, В-21, В-21/1, R-2, B-6, B-5, B-16, C-29, C-38, C-9, C-9/1, C-10, C-7,C-5, C-1, C-1/1 загальною площею 3234 кв.м, розташовані на 1 (першому), 2 (другому) та 3 (третьому) поверхах торгового центру «Домосфера», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Столичне шосе, 101.

Згідно п. 2.1 вказаного Договору останній укладається строком на 2 роки 11 місяців і набуває чинності з 01.02.2015 року.

Вказаний Договір оренди № 11/12 від 11.12.2015 року у відповідності до Додаткової угоди від 31.10.2017 року є розірваним (припиненим) з моменту укладення додаткової угоди.

Також 01 листопада 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн Європа» (орендодавець за договором, відповідач 2 у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ок-Інвест» (орендар за договором, відповідач 1 у справі) укладено Договір оренди №01/11, відповідно до п. 1.1, якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нежиле приміщення: секція А30, А36, А27, А25-А41, А12, А13, А14, В3, В4, В5, В12, В16, В21, В21/1, В22, В26Д2, С29, С1/1, С5, С7, С9, С9/1, С10 площею 3234 кв.м, розташоване в будівлі торгового центру «Домосфера» на 1 (першому), 2 (другому), 3 (третьому) поверсі, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Столичне шосе, 101.

Згідно п. 1.5 вказаного договору орендар має право використовувати приміщення виключно для здійснення торгівлі/реалізації товарів, послуг з обов`язковим зазначенням торговельних марок).

Строк дії зазначеного договору оренди згідно п. 2.1 останнього визначено тривалістю 2 роки 11 місяців, договір вступає в силу з дати його укладення.

Вказаний Договір оренди № 01/11 від 01.11.2017 року підписаний представниками орендаря та орендодавця та засвідчений печатками сторін.

В свою чергу 01 серпня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем Яковлевою Людмилою Олександрівною (суборендар за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ок-Інвест» (суборендодавець за договором, відповідач 1 у справі) було укладено Договір суборенди №С29/1 (далі - Договір №С29/1), відповідно до п. 1.1 якого відповідач 1 як суборендодавець передав, а позивач як суборендар прийняв в тимчасове платне користування наступне нежиле приміщення: секція С29/1 площею 41 (сорок один) квадратний метр, розташоване на 3 (третьому) поверсі торгового центру «Домосфера», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.Столичне Шосе, 101.

Розділами 2 - 11 Договору № С29/1 сторони погодили строк дії договору, порядок передачі і повернення приміщення, платежі за договором і порядок розрахунків, права, обов`язки і відповідальність сторін, зміни і розірвання договору, додаткові умови тощо.

Згідно п. 2.1 Договору № С29/1 даний договір укладається строком до 31.12.2016 року і вступає в силу з дати його укладення (підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками).

По закінченню строку дії договору суборендар, який належним чином виконував свої зобов`язання згідно договору, має при інших рівних умовах переважне перед іншими особами право на укладення договору суборенди на новий строк. Суборендар зобов`язаний повідомити в письмовій формі суборендодавця про бажання укласти такий договір не пізніше ніж за 6 місяців до закінчення строку дії даного договору. При цьому, суборендар втрачає своє переважне право на укладення договору суборенди на новий строк, якщо протягом дії даного договору суборендар припустився більше 3 (трьох) будь-яких порушень умов даного договору, про що суборендодавцем було направлено суборендарю відповідне повідомлення. При укладенні договору суборенди на новий строк суборендодавець не зв`язаний умовами даного договору.

Вказаний Договір підписаний представниками суборендодавця та суборендаря та засвідчений печатками сторін.

Додатковою угодою від 01.01.2017 року до Договору № С29/1 сторони виклали п.2.1 в новій редакції: «Даний договір укладається строком до 31.12.2017 року і вступає в силу з дати його укладення (підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками).

Окрім цього сторонами підписано Додатки №№ 1-5 до спірного Договору № С29/1.

Також 01 серпня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мебельбан», правонаступником якого після зміни назви є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ін Дизайн» (суборендар за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ок-Інвест» (суборендодавець за договором, відповідач 1 у справі) було укладено Договір суборенди №С29 (далі - Договір суборенди № С29), відповідно до п. 1.1 якого відповідач як суборендодавець передав, а позивач як суборендар прийняв в тимчасове платне користування наступне нежиле приміщення: секція С29 площею 90 (дев`яносто) квадратних метрів, розташоване на 3 (третьому) поверсі торгового центру «Домосфера», що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Столичне Шосе, 101.

Розділами 2 - 11 Договору суборенди № С29 сторони погодили строк дії договору, порядок передачі і повернення приміщення, платежі за договором і порядок розрахунків, права, обов`язки і відповідальність сторін, зміни і розірвання договору, додаткові умови тощо.

Згідно п.2.1 Договору суборенди № С29 даний договір укладається строком до 31.12.2016 року і вступає в силу з дати його укладення (підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками).

Вказаний Договір підписаний представником суборендодавця та суборендарем та засвідчений печатками сторін.

Судом встановлено, що укладені Договори за своїм змістом та правовою природою є договорами найму (оренди), які підпадають під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу частини 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст. 759 Цивільного кодексу України.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч. 1. ст. 760 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1.5 укладеного Договору № С29/1 суборендар має право використовувати приміщення виключно для здійснення діяльності (торгівлі/реалізації товарі, послуг з обов`язковим зазначенням торгівельних марок) суворо визначеній в Додатку № 5 «Діяльність орендаря і перелік товарів та/або послуг з обов`язковим зазначенням торгівельних марок, що реалізується суборендарем в приміщенні».

Як визначено Додатком № 5 до Договору № С29/1 цільове призначення приміщення - для зберігання і торгівлі (непродовольчими) товарами відповідно до торгового профілю, згідно якого торгівля відбувається групою товарів - м`які меблі торгівельної марки Mobel&Zeit/Німеччина.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до п. 2.2 Договору №С29/1 передача приміщення суборендодавцем і його приймання суборендарем здійснюється згідно Акту приймання-передачі в строк, не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту кладення Договору і за умови перерахування суборендарем авансового платежу згідно з п. 3.10.2 Договору, а також гарантійного платежу згідно з п. 3.10.3 Договору. Акт приймання-передачі складається в двох (2) екземплярах і підписується сторонами, у ньому вказується стан в якому було передано приміщення.

Як свідчать матеріали справи та сторонами не заперечувалось, у відповідності до умов Договору № С29/1 суборендодавець передав, а суборендар прийняв в тимчасове платне користування нежиле приміщення, розташоване в Торговому комплексі «Домосфера», що знаходиться за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вул. Столичне шосе, 101, на підтвердження чого сторонами було підписано Акт №С29/1 від 01.08.2016 року приймання-передачі нежилого приміщення по Договору суборенди №С29/1 від 01 серпня 2016 року, копія якого наявна у матеріалах справи.

Факт отримання нерухомого майна в суборенду, його характеристики та подальше користування сторонами не заперечувались.

За таких обставин судом встановлено, що відповідачем 1 виконано прийняті на себе зобов`язання з надання в суборенду нежилого приміщення, обумовленого Договором № С29/1, а позивачем, у свою чергу, прийнято вказане приміщення в суборенду без будь - яких зауважень.

Поряд із цим, враховуючи умови укладених між відповідачами Договорів оренди № 11/12 від 11.12.2014 року та № 01/11 від 01.11.2017 року, а саме п.п. 4.2.2, згідно якого орендар не має права без письмової згоди орендодавця здавати приміщення (частину приміщення) в суборенду або передавати в безоплатне користування, віддавати права орендаря під заставу, вносити їх в якості внеску в статутний капітал і т.ін., за відсутності в матеріалах справи письмової згоди орендодавця - ТОВ «Концерн Європа» на передачу спірного приміщення в суборенду позивачеві, правомірність укладення Договору суборенди № С29/1 від 01.06.2016 року сторонами, зокрема, відповідачем 2, під сумнів не ставилась та, відповідно, предметом позову і даного судового розгляду не була.

При цьому суд зазначає, що укладення між сторонами Договору суборенди № С29/1 було спрямоване на отримання позивачем права на користування нежитловим приміщенням, що, в свою чергу, породжує обов`язок сплачувати плату за користування орендованим нерухомим майном.

Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до п. 3.2 Договору № С29/1 орендна плата виплачується суборендарем наперед, в строк не пізніше двадцять п`ятого (25-го) числа місяця, що передує розрахунковому місяцю на підставі рахунку, що був виставлений суборендодавцем. При цьому, відсутність рахунку не звільняє суборендаря від обов`язку виплатити орендну плату згідно умов Договору.

Суборендар оплачує послуги, пов`язані з експлуатацією, обслуговуванням і утриманням будівлі приміщення, а також компенсує кошти на маркетингові заходи суборендодавця щодо популяризації торгівельної марки «Домосфера» протягом 5 банківських днів з дати отримання від суборендодавця рахунків - фактур за кожний розрахунковий (що підлягає оплаті) місяць (п.3.7 Договору № С29/1).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як визначено сторонами в п. 7.11 Договору № С29/1, окрім відповідальності, передбаченої в п.п.7.1-7.10, 7.14-7.18 договору, у випадку порушення суборендарем умов даного договору, суборендодавець додатково до встановленої даним договором відповідальності може застосувати оперативно - господарські санкції.

Так, згідно п. 7.11.1 вказаного Договору № С29/1 у випадку прострочення виплати суборендарем орендної плати та/або комунальних і експлуатаційних платежів, а також інших платежів, передбачених умовами даного Договору, більш ніж на 5 (п?ять) календарних днів, у суборендаря призупиняється право оренди приміщення, передбачене даним Договором (суборендар не має право використовувати приміщення згідно даного Договору) і суборендодавець має право додатково обмежити доступ суборендаря до приміщення шляхом (але не обмежуючись): виставлення охорони на вході в приміщення, в будівлю, де знаходиться приміщення, заміни вхідних замків і т.п., а також суборендодавець має право припинити подання в приміщення електроенергії, гарячої і холодної води та інших комунальних послуг. При цьому дія зазначених оперативно-господарських санкцій триває на строк до погашення суборендарем заборгованості по орендній платі та/або плати за комунальні експлуатаційні послуги, а також інших платежів, передбачених умовами даного Договору або до дати, коли суборендодавець своїм письмовим дозволом повідомить суборендаря про припинення дії указаної оперативно-господарської санкції. Але в будь-якому випадку дія оперативно-господарської санкції не повинна перевищувати строк існування заборгованості по орендній платі та/або плати за комунальні і експлуатаційні платежі, а також інші, платежі, передбачені умовами даного Договору.

Як свідчать матеріали справи, відповідач 1 звертався до позивача з листом № 07/34 від 30.01.2017 року щодо погашення заборгованості в сумі 61585,13 грн. з орендної плати, компенсації комунальних та експлуатаційних витрат, гарантійного платежу та маркетингових заходів, а також попередженням щодо впровадження оперативно - господарських санкцій, передбачених договором (нарахування штрафних санкцій та обмеження доступу до орендованого приміщення).

Згідно наявної в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 039 зазначений лист було отримано позивачем 22.02.2017 року.

В подальшому відповідач 1 під час реалізації орендних правовідносин за спірним Договором суборенди неодноразово звертався до позивача з листами щодо наявності заборгованості за Договором суборенди № С29/1, а саме № 16/34 від 26.04.2017 року щодо наявності заборгованості в сумі 109209,17 грн., № 19/34 від 25.07.2017 року щодо заборгованості в сумі 76 382,52 грн., № 23/34 від 11.08.2017 року щодо заборгованості в сумі 97937,59 грн., № 37/34 від 04.10.2017 року щодо заборгованості в сумі 78 542,81 грн. (отримано позивачем згідно реєстру 05.10.2017 року), в яких також попереджав суборендаря про впровадження оперативно - господарських санкцій, передбачених договором (нарахування штрафних санкцій та обмеження доступу до орендованого приміщення) у разі непогашення заборгованості.

При цьому в матеріалах справи наявні копії гарантійних листів ФОП Яковлевої Л.О. № 26/04-1 від 26.04.2017 року та № 20/07-1 від 20.07.2017 року, в яких позивач підтверджує наявність заборгованості з орендної плати та комунальних послуг, яка виникла у зв`язку зі зниженням продажів, та зобов`язується здійснити погашення заборгованості до кінця травня 2017 року та згідно графіку до 08.08.2017 року відповідно.

Проте, як вбачається з наданих матеріалів, суборендарем не було погоджено відстрочення/розстрочення заборгованості за спірним Договором суборенди № С29/1.

Судом встановлено за змістом наданих сторонами доказів, що у зв`язку з систематичним порушенням строків оплати орендних платежів, комунальних та експлуатаційних послуг, що передбачені п.п. 3.2, 3.7 Договору № С29/1, у Фізичної особи-підприємця Яковлевої Людмили Олександрівни станом на 30.10.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 73 074,30 грн., внаслідок чого відповідач 1 звернувся до позивача з повідомленням № 33/34 від 30.10.2017 року про непродовження дії Договору суборенди №С29/1 від 01.08.2016 року та вимагав здійснити погашення наявної заборгованості в розмірі 73 074,30 грн. до 31.12.2017 року, відповідно до умов Договору суборенди повернути орендоване приміщення та підписати Акт приймання-передачі приміщення.

Вказаний лист про непродовження договору було отримано суборендарем 20.11.2017 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №244.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України унормовано, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Аналогічні за змістом положення містить частина четверта статті 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників.

Згідно п. 2.1 Договору даний Договір укладається строком до 31.12.2016 року і вступає в силу з дати його укладення (підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками).

По закінченню строку дії договору суборендар, який належним чином виконував свої зобов`язання згідно Договору, має право при інших рівних умовах переважне перед іншими особами право на укладення договору суборенди на новий строк. Суборендар зобов`язаний повідомити в письмовій формі суборендодавця про бажання укласти такий договір не пізніше, ніж за 6 (шість) місяців до закінчення строку дії даного договору.

В подальшому, Додатковою угодою від 01.01.2017 року, строк дії Договору суборенди продовжувався до 31.12.2017 року.

Договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України. (ч. ч. 2, 4 ст. 291 ГК України).

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як встановлено судом та зазначалось вище, відповідач 1 як суборендар звернувся до позивача з листом № 33/34 від 30.10.2017 року щодо непродовження спірного Договору суборенди № С29/1.

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. При цьому такі заперечення можуть бути висловлені останнім, як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення дії цього строку.

Таким чином, за наявності заперечень суборендодавця щодо продовження орендних правовідносин та за відсутності як заперечень позивача як суборендаря щодо припинення дії Договору суборенди, так і звернень до відповідача 1 щодо продовження дії останнього, наведе вище в сукупності свідчить про те, що укладений Договір суборенди № С29/1 між позивачем та відповідачем 1 є припиненим з 31.12.2017 року у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України (ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За приписами ч.1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 2.8, 2.9 Договору № С21/1 по закінченню строку дії та/або розірвання (припинення) даного Договору, якщо сторони не укладуть новий договір суборенди, суборендар зобов`язаний звільнити від свого майна і повернути приміщення суборендавцю в стані, зафіксованому в Акті приймання - передачі, згідно якого приміщення було передане суборендодавцем суборендарю, з урахуванням нормального зносу і виконаних невідокремлюваних поліпшень…Повернення приміщення суборендарем суборендодавцю здійснюється згідно Акту приймання - передачі у строк, що не перевищує 3 (трьох) робочих днів з дня закінчення строку дії/та/або розірвання (припинення) даного договору, складається в двох екземплярах і підписується сторонами. При поверненні приміщення суборендар передає суборендодавцю всі виконані суборендарем невідокремлювані поліпшення приміщення, які стають власністю суборендодавця, суборендар зобов`язаний звільнити приміщення від свого майна до підписання сторонами Акту приймання - передачі.

Приміщення вважається повернутим суборендодавцю з моменту підписання сторонами Акту приймання - передачі (п. 2.12 Договору № С29/1).

Наразі, матеріали справи не містять та сторонами не надано доказів підписання Акту приймання - передачі приміщення з суборенди згідно умов п.п. 2.8, 2.9 Договору № С29/1, а також звільнення орендованого приміщення від майна.

Натомість, позивач в позовній заяві зазначає про неодноразові спроби вивезти свою власність (меблі) та повернути приміщення відповідачеві 1 після закінчення строку оренди, у чому, за твердженнями позивача, останньому було відмовлено.

Згідно п. 2.14 Договору № С29/1 якщо протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту закінчення строку дії та/або розірвання/припинення договору суборендар з якихось причин не звільнив приміщення і не передав його суборендодавцю в порядку, передбаченому п.2.9 даного Договору, то суборендодавець має право, а суборендар дає на це безвідкличну згоду, що не підлягає змінам, самостійно звільнити приміщення від майна суборендаря і стягнути з суборендаря витрати на звільнення приміщення від майна суборендаря, при цьому всі та/або частина якогось майна, що залишилось в приміщенні після закінчення 3 (третього) календарного дня, з моменту закінчення строку дії та/або розірвання (припинення) даного Договору вважається сміттям і суборендодавець не зобов`язаний зберігати таке майно, не несе жодної відповідальності за його збереження і має право знищити, викинути та/або іншим чином позбавитись такого майна. В такому випадку приміщення вважається поверненим суборендодавцю з моменту укладення Акту про звільнення приміщення від майна суборендаря.

Відтак, з урахуванням факту отримання позивачем 20.11.2017 року листа суборендодавця про непродовження дії спірного Договору суборенди № С29/1 та наданих сторонами доказів суд доходить до висновку, позивачем під час розгляду справи не спростовано обставин можливості вивезення майна (меблів) з орендованого приміщення після отримання зазначеного повідомлення відповідача 1, до закінчення терміну дії Договору № С29/1 - до 31.12.2017 року та після отримання повідомлення відповідача 1, позаяк, навіть за умови недопущення до орендованого приміщення 31.12.2017 року, позивач мав достатньо часу для належного виконання зобов`язань згідно умов Договору № С29/1 в частині як звільнення приміщення від належного йому майна, так і в частині складання акту приймання - передачі приміщення суборендодавцю та реалізації такої передачі.

Як визначено в п. 2.15 Договору № С29/1 якщо суборендар з якихось причин відмовився підписати Акт приймання-передачі приміщення в строки, передбачені п. 2.9 даного Договору, і не надав суборендодавцю письмову мотивовану відмову, то Акт приймання-передачі вважається як такий, що є підписаним суборендарем.

Відповідно до п. 4.5.2 Договору № С29/1 суборендодавець зобов`язаний не перешкоджати суборендарю в користуванні приміщенням в порядку та на умовах, визначених Договором, Правилами і чинним законодавством України.

Пунктом 5.3 Договору № С29/1 сторони погодили, що суборендодавець не буде нести майнової чи будь-якої іншої відповідальності за збереження майна суборендаря, що знаходиться в приміщенні.

В обґрунтування неможливості виконання зустрічного зобов`язання щодо передачі приміщення позивач посилається на блокування відповідачем 1 починаючи з 31.12.2017 року доступу до майна, яке належить йому на праві приватної власності та перебувало в орендованому нежилому приміщенні: секція С29/1 площею 41 кв.м., розташоване на 3 поверсі торгового центру «Домосфера», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Столичне Шосе, 101.

На підтвердження вказаних обставин Фізичною особою-підприємцем Яковлевою Людмилою Олександрівною надано:

- акти про недопуск до нежитлового приміщення - секція С29/1, а саме: від 31.12.2017 року, від 02.01.2018 року, від 03.01.2017 року, від 05.02.2018 року, від 12.04.2018 року, від 22.05.2018 року, від 14.06.2018 року, від 18.07.2018 року, від 16.08.2018 року, від 19.09.2018 року, від 12.10.2018 року, від 15.11.2019 року, від 06.12.2018 року, від 03.01.2019 року, від 14.02.2019 року, від 25.03.2019 року та від 07.05.2019 року, складені за участі ФОП Яковлевої Л.О. та ОСОБА_1.;

- нотаріально засвідчені 21.06.2019 року заяви свідків ОСОБА_1 (юрист ТОВ «Мебельбан» та представник за довіреністю ФОП Яковлевої Л.О.), ОСОБА_2 (директор ТОВ «Мебельбан»), ОСОБА_5 (бухгалтер ТОВ «Мебельбан»).

Відповідно до ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 538 Цивільного кодексу України при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач був належним чином повідомлений про непродовження дії Договору № С29/1, був обізнаний про погоджений сторонами термін дії договору - до 31.12.2017 року та відповідно до положень п. 2.8, 4.5.1 Договору № С29/1 саме на позивача як суборендаря покладено обов`язок щодо повернення орендованого приміщення.

Відтак, наведене вище свідчить про те, що за вказаних умов позивач не був позбавлений можливості самостійно скласти Акт приймання-передачі приміщення та направити його відповідачу 1 або ж направити лист з обґрунтуванням настання обставин, що унеможливлюють виконання ним своїх обов`язків щодо своєчасного повернення орендованого приміщення та складання відповідного акту.

Натомість позивачем без участі представників суборендодавця складались в односторонньому порядку акти про недопуск до нежитлового приміщення.

Окрім того докази звернення до суборендодавця з питань можливості отримання доступу до приміщення та/або з претензіями щодо неможливості такого доступу, а також повідомлень відповідача 1 про дати та час виїзду до приміщення з метою потрапляння до нього позивача та його представника матеріали справи не містять.

В свою чергу у зв`язку з не вчиненням позивачем дій з повернення орендованого нежитлового приміщення та складання відповідного Акту приймання - передачі, суборендодавцем ТОВ «ОК-ІНВЕСТ» та власником приміщення ТОВ «КОНЦЕРН ЄВРОПА» було складено Акт про звільнення Приміщення від майна Суборендаря від 17.01.2018 року, який, як зазначає позивач, ним було отримано лише у 2019 році.

Згідно вказаного Акту у зв`язку із закінченням 31.12.2017 року строку дії Договору суборенди № С29/1 від 01.08.2016 року та неповерненням Фізичною особою-підприємцем Яковлевою Людмилою Олександрівною як суборендарем приміщення з суборенди по Акту приймання-передачі в порядку, передбаченому Договором, комісія у складі директора ТОВ «ОК-ІНВЕСТ» Кравчук М.І. та власника приміщення директора ТОВ «КОНЦЕРН ЄВРОПА» Кравець Н.В. 17.01.2018 об 11 годині склали акт про наступне:

1. зайшла в приміщення площею 41 кв.м, розташоване в ТРЦ «Домосфера» на 3 поверсі, секція С29/1, що знаходиться за адресою м. Київ, Столичне шосе, 101;

2. за допомогою підсобних робітників привела приміщення в належний стан для подальшого використання;

3. підтвердила, що приміщення звільнене і в ньому не знаходиться майно, котре б належало орендодавцю;

4. вважає приміщення поверненим суборендодавцю з моменту укладення цього акту.

В подальшому, як стверджує позивач в позовній заяві, можливість вивезти меблі та інше майно так і не була надана відповідачем 1, а отже майно, хоча і було заблокованим, проте фактично знаходилося у приміщенні, що, за твердженням позивача, було видно за прозорим склом приміщення. Однак, як зазначено в позовній заяві, на початку грудня 2018 року скляні вікна були завішені непрозорою чорною плівкою, а меблі почали вивозитися чи розпродаватися.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, 06.12.2018 року враховуючи розпродаж майна суборендаря, директор ТОВ «Мебельбан» ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1. прибули до ТРЦ «Домосфера» і викликали поліцію Голосіївського управління поліції в м. Києві, якою під час огляду ТРЦ складені Протоколи огляду місця події від 06.12.2018 року, в яких зафіксовано факт виставлення на продаж меблевої продукції, яка є власністю позивача, на торгівельних площадках комплексу ТРЦ «Домосфера» поза орендованим приміщенням.

Зокрема, в ході огляду місця події 06.12.2018 року за участю працівників поліції Голосіївського управління поліції в м. Києві, представника відповідача 2, позивача та ОСОБА_1 , зафіксований факт продажу на торговельних площадках ТРЦ «Домосфера» (поза орендованим приміщенням позивача) наступних позицій (диванів), що зафіксовано у протоколі огляду від 06.12.2018 року із долученими до нього поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 06.12.2018: Спейс (Space), паспортний номер 473090 ; Техас, паспортний номер 473022 ; Техас диван, паспортний номер 456159 ; Техас диван-ліжко, паспортний номер 536549 ; Чікаго диван, паспортний номер 456150 .

За вказаним фактом звернення позивача до поліції Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві розпочато досудове розслідування у межах кримінального провадження №0011062 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України.

При цьому позивач наголошує в позовній заяві, що меблі самого позивача повністю зникли та відповідачі не допустили представників позивача у орендоване приміщення та не повернули меблі.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до відповідача 1 з вимогою про повернення майна від 17.12.2018 року, в якій вимагав повернути майно згідно переліку в кількості 77 найменувань, серед яких, зокрема, меблі: Конрад диван-ліжко, паспортний номер 701309 , Тірпітз К диван-ліжко, паспортний номер 700532 , Онтаріо диван, паспортний номер 698562 , Чікаго диван-ліжко, паспортний номер 637360 , Стінка Casa Due HG, паспортний номер 565130 , Балі еліт стіл, паспортний номер 565084 , та надати можливість вивезти майно.

Факт надсилання вимоги на адресу суборендодавця підтверджується наявними в матеріалах копіями фіскального чеку від 19.12.2018 року та опису вкладення в цінний лист від 19.12.2018 року.

У відповідь на вимогу від 17.12.2018 року відповідач 1 листом № 10/34 від 23.01.2019 року, який згідно наявних у справі фіскального чеку від 23.01.2019 року та опису вкладення від 23.01.2019 року було надіслано ФОП Яковлевій Л.О., повідомив позивача про необхідність надання доказів на підтвердження права власності на витребуване майно, ідентифікуючих ознак та доказів перебування такого майна у відповідача 1.

Також на адресу ТОВ «Ок-Інвест» адвокатом позивача було направлено адвокатський запит від 17.12.2018 року з питання отримання інформації про строк дії спірного договору суборенди, розмір заборгованості, про підстави та причини утримання майна позивача і перешкоди у його вивезенні, а також щодо місця перебування майна у відповідача 1 та його подальший рух, у відповідь на який відповідач 1 листом №44/34 від 22.12.2018 року відмовив у задоволенні адвокатського запиту з підстав невідповідності доданих до запиту реквізитів копій ордерів адвоката законодавчим вимогам.

Таким чином, посилаючись на те, що внаслідок протиправного притримання відповідачами майна позивача, яке належить останньому на праві власності та перебувало в орендованому на підставі Договору суборенди №С29/1 від 01.08.2016 року нежилому приміщенні: секція С29/1 площею 41 кв.м, розташованому на 3 поверсі торгового центру "Домосфера", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Столичне Шосе, 101, блокування доступу до майна, вивезення та розпродажу останнього позивачеві завдані збитки на загальну суму 3 207 758,00 грн., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів 1 та 2 солідарно збитків у розмірі 150 000,00 грн. на підставі ст.ст. 224, 225, 227 ГК України, ст.ст. 22, 543, 614, 1190 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження розміру завданих відповідачами збитків, позивачем надано Висновок ТОВ «Міжнародна експертно-правова група» № 02-06/20 від 03.09.2020 року за результатами проведення комплексної судової економічної експертизи із залученням фахівця у галузі оцінки», проведеної на замовлення ФОП Яковлевої Л.О., згідно якого, зокрема, ринкова вартість товарів (активів), а саме: Конрад диван-ліжко, паспортний номер 701309 , Тірпітз К диван-ліжко, паспортний номер 700532 , Онтаріо диван, паспортний номер 698562 , Чікаго диван-ліжко, паспортний номер 637360 , Стінка Casa Due HG, паспортний номер 565130 , Балі еліт стіл, паспортний номер 565084 , які знаходилися у нежилому приміщенні: секція С29/1 площею 41 кв.м, розташованому на 3 поверсі торгового центру «Домосфера», за адресою: м. Київ, вул. Столичне Шосе, 101, на дату 30.12.2017, та належить ФОП Яковлевій Л.О., з урахуванням викладеного в первинних та інших документах, становить 3 207 758,00 грн. без ПДВ.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно з частиною 3 статті 147 Господарського кодексу України збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України).

За змістом ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

У відповідності до частини 1 статті 22, частини 1 статті 623 Цивільного кодексу України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв`язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Проте, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання недоговірної шкоди передбачено ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичній або юридичній особі, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідачів у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків є наявність складу правопорушення: протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків. При цьому чинне законодавство передбачає принцип вини контрагента або особи, яка завдала шкоду, як підставу для відшкодування заподіяних збитків (шкоди): за приписами ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/23120/16, згідно з частинами 2 та 3 статті 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, у тому числі, відшкодування збитків.

При цьому судом враховано, що згідно з частинами першою та другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Пункт 4 ст. 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1 Закону України "Про інформацію" документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Зокрема, на підтвердження фактів, покладених в основу позову щодо перебування в орендованому приміщенні майна позивача, а саме меблів вартістю 3 207 758,00 грн.: Конрад диван-ліжко, паспортний номер 701309, Тірпітз К диван-ліжко, паспортний номер 700532 , Онтаріо диван, паспортний номер 698562 , Чікаго диван-ліжко, паспортний номер 637360 , Стінка Casa Due HG, паспортний номер 565130 , Балі еліт стіл, паспортний номер 565084 , ФОП Яковлевою Л.О. надано документи придбання та завезення до орендованого приміщення такого майна.

Так, як стверджує позивач, меблі, які перебували в орендованому приміщенні та були протиправно притримані відповідачем 1, були придбані ним відповідно до Договору поставки з відстрочкою платежу №02/03-09-1 від 02.03.2009 року (далі - Договір поставки), укладеного між Фізичною особою-підприємцем Яковлевою Людмилою Олександрівною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мебельбан».

Відповідно до п. 1.1 Договору поставки постачальник зобов`язується поставити (передати) товари у власність покупця з відстрочкою їх оплати у відповідності з накладними, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити ці товари у відповідності до умов цього Договору.

Поставка (передача) покупцю товарів (партії товарів) по цьому Договору здійснюється шляхом відвантаження цих товарів в місті знаходження продавця (вибірка товарів). Допускається відвантаження товарів шляхом поставлення його на адресу покупця, що обумовлюється попередньо (п. 3.2 Договору поставки).

Пунктом 4.2 Договору поставки визначено, що товари оплачуються покупцем по цінах, вказаних у відповідних накладних на даний товар. Покупець оплачує поставлений (переданий) йому постачальником товар (партії товарів) протягом 40 календарних днів, рахуючи з моменту (дати) відвантаження йому даних товарів (партії товарів) постачальником.

На підтвердження факту поставки товару позивачем надано наступні накладні: №219 від 22.05.2014 року на суму 75 862, 80 грн.; №322 від 25.09.2015 року на суму 320 000, 00 грн.; №535 від 17.02.2016 року на суму 103 783, 68 грн.; №554 від 29.03.2016 року на суму 89 089, 63 грн. та №622 від 21.04.2016 року на суму 290 858, 88 грн., які передбачають відвантаження товару за адресою: 83048, м. Донецьк, вул. Артема, буд. 114, кім. 17.

Також на підтвердження оплати поставки товару за Договором поставки позивачем надано копії платіжних доручень, а саме: №314 від 19.11.2018 року, №316 від 19.11.2018 року, № 303 від 11.10.2018 року, № 180 від 02.03.2017 року, № 189 віл 14.04.2017 року, № 209 від 28.10.2017 року, № 190 від 18.04.2017 року, № 202 від 04.06.2017 року, які містять посилання на реквізити Договору поставки з відстрочкою платежу №02/03-09-1 від 02.03.2009 року.

Окрім цього позивачем надано суду накладні на внутрішні переміщення №294 від 30.11.2016 року, №380 від 15.10.2016 року, №965 від 27.09.2016 року, №2119 від 15.09.2016 року між ТЦ «Аракс» (м. Київ, Кільцева дорога, 11,) та ТРЦ «Домосфера» (м. Київ, Столичне шосе, 101), які від імені ТЦ «Аракс» містять підпис Майдикової Н.І., засвідчений штампом «КИЕВ Аракс» та підпис позивача ФОП Яковлевою Л.О., засвідченої відповідною печаткою. Також вказані накладні містять відбиток штампу «КИЕВ Домосфера».

Водночас, доказів на підтвердження переміщення товару - меблів з м. Донецьк до м. Києва, в тому числі до ТЦ «Аракс» (м. Київ), матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 2.6 Договору № С29/1 одночасно з передачею приміщення суборендарю передається завірена печаткою суборендаря копія Правил і Положень будівлі (далі - Правила), які підлягають обов`язковому виконанню сторонами включають в себе норми про режим роботи будівлі, правила поведінки в будівлі/приміщенні, правила безпеки, порядок експлуатації систем забезпечення і місць загального користування і є обов`язковими для виконання співробітниками, суборендарями, їх підрядниками та іншими особами, що діють від їх імені та за їх дорученням і відвідувачами будівлі/приміщення. Правила є офіційним документом загальної дії, обов`язковими для застосування, дотримання і виконання суборендарем з моменту підписання Договору і до дати повернення приміщення суборендодавцю.

Так, в матеріалах справи наявна копія Правил Торгового центру, отримання яких від суборендодавця позивачем не заперечувалось.

Відповідно до п. 8 розділу 1 Правил порядок здійснення товарної логістики (завезення, вивезення, розвантаження, завантаження та інші види робіт пов`язаних з рухом товарів, а також час виконання таких робіт) визначається орендодавцем.

Згідно п. 4 розділу 7 Правил виносити (вивозити) торговельне обладнання орендар має право тільки на підставі письмового дозволу орендодавця.

Пунктом 3 розділу 3 Правил визначено, що орендатор та його персонал зобов`язані встановлювати на об`єкті оренди тільки попередньо погоджене з орендодавцем торгове обладнання.

В той же час, оскільки позивачем не надано доказів попередження чи отримання відповідного дозволу суборендодавця на переміщення товарів до орендованого приміщення, що суперечить положенням укладеного між сторонами Договору № С29/1 та Правил, відтак факт переміщення меблів до орендованого приміщення не може підтверджуватися накладними на внутрішнє переміщення, що додані до позовної заяви, складеними позивачем як стороною, що приймає майно, одноособово.

Зокрема, наявність на таких накладних відбитку штампу «КИЕВ Домосфера», за відсутності будь - яких інших доказів участі орендаря та суборендаря, а також відсутності інформації про посаду та дані особи, яка засвідчила накладні на переміщення від імені ТРЦ «Домосфера» (м. Київ), свідчить про невідповідність внутрішніх накладних на переміщення вимогам до бухгалтерських документів, зокрема, щодо обліку ТМЦ та їх переміщення, які засвідчують здійснення господарської операції і містять інформацію про найменування та інші ідентифікуючі ознаки переміщеного товару (цінностей), а отже, за відсутності спростовуючих такі висновки доказів, надані позивачем накладні не розцінюються судом в якості підтвердження здійснення переміщення майна позивачем до ТРЦ «Домосфера» та орендованого приміщення, тим більше доказів участі представників відповідачів 1 та 2 у такому переміщенні.

Також суд зазначає, що згідно ч.1, ч.2 статті 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Показання свідка за змістом статті 88 вказаного Кодексу викладаються ним письмово у заяві свідка.

Отже, коли законом чітко визначено умови виникнення тих чи інших прав або обов`язків, пояснення свідків не є тими доказами, які можуть бути покладені в основу рішення.

Показання свідків є допустимими доказами лише в тому разі, коли надані ними відомості про обставини відповідно до законодавства мають бути підтверджені саме таким способом та не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому суд звертає увагу, що в заявах свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на які на підтвердження підстав позову посилається позивач, підтверджується, що в ТРЦ «Домосфера» існує певний порядок потрапляння меблевої продукції з місця розвантаження до орендованого приміщення та необхідність отримання безпосереднього дозволу адміністрації.

В свою чергу заява свідка ОСОБА_5 від 24.06.2019 року, яка з липня 2010 року по травень 2018 року займала посаду головного бухгалтера ТОВ «Мебельбан», щодо обставин спору, про які свідку «відомо», та джерела обізнаності якого не встановлені та не зазначені, з огляду на приписи ч. 1 ст. 87 ГПК України судом до уваги не приймається.

Також позивачем на підтвердження факту перебування майна в орендованому приміщенні як на час 31.12.2017 року, так і в подальшому, надано складені позивачем ФОП Яковлевою Л.О. та ОСОБА_1 . Акт обстеження технічного стану меблів, що належать ФОП Яковлевій Л.О., станом на 30.12.2017 року, та Інвентаризаційний опис № 1 ТМЦ станом на 30.12.2017 року, складська довідка від 30.12.2017 року та балансова довідка від 30.12.2017 року за підписом позивача, згідно яких наявні 6 позицій товару (меблі), а також Інвентаризаційний опис № 1 від 14.03.2018 року за підписом ФОП Яковлевої Л.О. та ОСОБА_1 , згідно якого наявні ТМЦ в кількості 80 найменувань.

Тобто як вбачається з наданих позивачем доказів, кількість найменувань товарів, що знаходились в орендованому приміщенні, позивачем була розширена, що позбавляє суд можливості встановити можливу дійсну кількість майна позивача, яке знаходилось в орендованому приміщенні станом на 31.12.2017 року та було переміщене до нього.

Щодо посилання позивача на протоколи огляду місця події від 16.12.2018 року, складені співробітниками поліції та в яких зазначено про наявність на другому поверсі ТРЦ «Домосфера» в коридорі дивану молочного кольору з номером 473090 , дивану № 473022 , дивану № 456150 , дивану № 456159 , суд зазначає, що вказані меблі не мають відношення до предмету даного спору, оскільки їх номери на назви не відповідають переліку майна, яке є предметом даного спору та наведене позивачем в повній заяві.

Окрім цього посилаючись в позові на фіксацію протоколом огляду місця події від 06.12.2018 року факту виставлення на продаж меблевої продукції, яка є власністю позивача, останній одночасно зазначає (стор. 7), що диван Спейс ( Space ), паспортний номер 473090 ; диван Техас, паспортний номер 473022 ; Техас диван, паспортний номер 456159 ; Техас диван-ліжко, паспортний номер 536549 ; Чікаго диван, паспортний номер 456150 , належать на праві власності ТОВ «Мебельбан».

Про перебування вказаних меблів у власності ТОВ «Мебельбан» також зазначається у заявах свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 21.06.2019 року.

Відтак вказані протоколи не можуть розцінюватись судом в якості доказів притримання та неправомірної реалізації відповідачами майна позивача, як і заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та додаткові пояснення адвоката Мелікової В.І. щодо наявності в ТРЦ «Домосфера» дивану - ліжка № 473090, позаяк останні стосуються майна ТОВ «Мебельбан», яке не є учасником даного спору.

В свою чергу суд зазначає, що обставини наявності між відповідачем 1 та ТОВ «Мебельбан» аналогічних правовідносин суборенди та здійснення торговельної діяльності у єдиному спільному приміщенні, яке орендували ТОВ «МЕБЕЛЬБАН» та Фізична особа-підприємець Яковлева Л.О. у складі двох суміжних секцій, оскільки директор ТОВ «МЕБЕЛЬБАН» та позивач є пов`язаними особами, утворюючи, як зазначено самим позивачем, по суті, меблевий родинний бізнес сім`ї ОСОБА_6, а також обставини реалізації правовідносин суборенди між відповідачем 1 та ТОВ «Мебельбан», та обставини придбання останнім меблів згідно контрактів на експорт продукції № МП-2 від 01.11.2011 року, № 10-МЦ від 29.10.2015 року та № МП-5 від 06.07.2015 року, не мають відношення до предмету даного спору, а отже жодним чином не можуть підтверджувати право власності позивача на меблі, факт його переміщення до ТРЦ «Домосфера» та, відповідно, обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, а відтак у вказаній частині доводи позивача судом до уваги не приймаються.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставин наявності та переміщення майна до орендованого приміщення згідно переліку, про яке зазначено в позовній заяві, згідно передбаченого Договором та Правилами порядку, а також доказів неможливості вивезення майна до закінчення терміну дії Договору № С29/1 в строки, визначені умовами останнього, та зважаючи на суперечливість наданих позивачем доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Яковлевої Людмили Олександрівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ок-Інвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Європа» про стягнення 150 000,00 грн. збитків є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України та на засадах верховенства права (ч. 1ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Поряд із цим суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищенаведене, оскільки позивач не довів в розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову повністю з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 28 жовтня 2021 року.

Суддя А.М. Селівон