ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3499/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (02088, м. Київ, вул. Харченка Євгенія, буд. 42)
до Фізичної особи-підприємця Шиліна Станіслава Олександровича ( АДРЕСА_1 )
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БАЯДЕРА ЛОГІСТИК" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Шиліна Станіслава Олександровича, в якому просить стягнути з відповідача основну заборгованість у розмірі 23910,90 грн., інфляційні втрати у розмірі 3541,07 грн., 20% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 11791, 23 грн., штраф у розмірі 1673,70 грн. Витрати зі сплати судового збору позивач також просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № БХ 93 від 27.02.2019 щодо своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою господарського районного суду Харківської області від 01.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3499/21. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Також, роз`яснено сторонам, що відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно зі ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною адресою фізичної особи-підприємця Шиліна Станіслава Олександровича є: АДРЕСА_1 .

Ухвала господарського суду Харківської області від 01.09.2021 про відкриття провадження у справі, яка була направлена на адресу відповідача, була повернута до суду з позначкою пошти "За закінченням терміну зберігання".

Однак, 22.09.2021 через канцелярію суду відповідачем було подано відзив за вх. № 22207, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, у зв`язку з тим, що, на думку відповідача, видаткова накладна №73394/67144 від 28.12.2019, як первинний документ, котру позивач надав суду в якості доказу, не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Окрім того, відповідач зазначає, що матеріали позовної заяви не містять Довіреності із зразками підписів осіб уповноважених приймати товар і підписувати товаросупроводжувальні документи та зразки печаток/штампів, що передбачено п.3.6. Договору поставки № БХ 93.

Відзив з додатком долучено до матеріалів справи.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив, передбаченим ст. 251 ГПК України, не скористався.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

27.02.2019 між ТОВ «БАЯДЕРА ЛОГІСТИК» та ФОП Шилін С.О. було укладено Договір поставки № БХ 93 .

Пунктом 1.1. Договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця алкогольні напої (надалі - «товар»), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар в порядку, визначеному умовами цього Договору.

Відповідно п. 3.3. Договору, постачальник поставляє товар покупцю на підставі його замовлення. Покупець має право здійснити замовлення в усній формі або за допомогою факсимільного, електронного чи поштового зв`язку.

Згідно п.3.4. Договору, при прийманні товару покупець в присутності представника постачальника повинен перевірити: цілісність пакування, наявність марок акцизного збору, відповідність фактичної кількості товару кількості, зазначеній в накладних, термін зберігання.

При встановленні невідповідності якості чи кількості товару інформації, яка зазначена у товаросупровідних документах, покупець зобов`язаний у присутності представника постачальника, скласти відповідний Акт згідно з вимогами чинного законодавства.

Підпис уповноваженого представника покупця в накладній на товар засвідчує, що товар прийнятий покупцем від постачальника за кількістю та за якістю. Претензії покупця щодо якості товару після підписання ним накладної на товар розглядаються та задовольняються постачальником в окремому порядку, який визначається постачальником в кожному випадку окремо.

У відповідності до п. 3.6. Договору, покупець зобов`язаний до моменту першої поставки надати постачальникові Довіреність зі зразками підписів осіб уповноважених приймати товар і підписувати товаросупроводжувальні документи та зразками печаток /штампів (за наявності). Підпис особи уповноваженої приймати товар на товаросупроводжувальних документах, зразок якого є у Довіреності, наданій покупцем, вважається достатнім доказом того, що товар прийнятий уповноваженою особою покупця, без необхідності завірення такого підпису печаткою /штампом. У випадку, якщо зразок підпису та (або) зразок печатки /штампу на накладній не збігається зі зразками підписів та (або) зразками печаток /штампів наданих покупцем постачальнику у Довіреності, проте такий підпис наявний на накладних, що були оплачені покупцем раніше, то вважається, що товар прийнятий уповноваженою особою покупця.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що найменування, кількість, асортимент товару визначається покупцем у замовленні та зазначається постачальником у видатковій накладній на товар.

Згідно п. 5.1. Договору, ціна на товар визначена у прайс-листі постачальника, який діє на момент здійснення покупцем замовлення.

У відповідності до п.5.2. Договору, ціна на товар зазначається постачальником у видатковій накладній на товар.

Пунктом 5.3. Договору сторони погодили, що загальна сума договору дорівнює загальній вартості товару, який постачальник поставив покупцю впродовж всього строку дії договору згідно видаткових накладних на товар.

Згідно п. 6.1. Договору, розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженими сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати.

Відповідно до п.6.2. Договору, датою оплати покупцем вартості отриманого від постачальника товару є дата зарахування цих грошових коштів на рахунок постачальника.

Пунктом 7.1. Договору визначено, зокрема, що у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу.

Згідно 9.1. Договору, усі зміни та доповнення до даного договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони викладені в письмовій формі та підписані повноважними представниками сторін (в тому числі документи передані засобами факсимільного зв`язку). З дати вступу в силу даного Договору попередні аналогічні договори поставки (купівлі-продажу), листи, протоколи втрачають чинність і сторони керуються умовами даного Договору.

У відповідності до п.9.2. Договору, у випадку порушення покупцем строків оплати отриманого від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику 20% річних від суми боргу за користування чужими коштами.

Пунктом 9.3. Договору, сторонам забороняється передавати свої права та обов`язки, що виникли згідно даного Договору будь-якій третій особі без попереднього погодження з іншою стороною за цим Договором.

Відповідно до п. 9.7. Договору, даний Договір чинний (строк дії): протягом 2 років з дати укладення. У випадку, якщо жодна зі сторін не заявила про свої наміри розірвати або змінити Договір за один місяць до його закінчення, даний Договір вважається автоматично пролонгованим на той же термін та тих же умовах.

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору №БХ 93 від 27.02.2019, здійснив поставку відповідачу алкогольних напоїв на загальну суму 23910,90 грн.

На підтвердження даного факту позивачем додано до позовної заяви Видаткову накладну №73394/67144 від 28.12.2019 року.

Також позивач вказує, що за поставлені алкогольні напої відповідач не розраховувався з позивачем в повному обсязі в порядку та строки, визначені умовами договору, у зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 23910,90 грн.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивачем на підставі умов договору нараховано останньому інфляційні втрати у розмірі 3541,07 грн., 20% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 11791, 23 грн., штраф у розмірі 1673,70 грн. за певні періоди прострочення, що мали місце з 14.03.2019 по 30.08.2021.

Враховуючи вказане, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором поставки №БХ93 від 27.02.2019 у розмірі 23910,90 грн., інфляційні втрати у розмірі 3541,07 грн., 20% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 11791, 23 грн., штраф у розмірі 1673,70 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до статі 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено п. 6.1. Договору, розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженими сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати.

Таким чином, у покупця виникає обов`язок по оплаті вартості товару лише після отримання такого товару від продавця .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в якості доказів, що підтверджують виконання господарської операції з постачання та прийняття товару, надав видаткову накладну № 73394/67144 від 28 грудня 2019 року та Договір Поставки №БХ93 від 27.02.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами ст.ст. 76,77 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У вказаних вище статтях ГПК України передбачені такі властивості доказів як належність та допустимість. У свою чергу в теорії доказування допустимість доказів-це встановлена законодавством вимога, яка обмежує застосування конкретних засобів доказування, або вимога, яка передбачає обов`язок застосування конкретних засобів доказування при встановленні визначених фактичних обставин справи при здійсненні доказування в процесі розгляду певної справи у порядку господарського судочинства, а належність - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмету доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Отже, для вирішення питання про виникнення у покупця обов`язку по оплаті вартості товару мають значення належні та допустимі докази - передбачені законом документи, якими підтверджується сам факт здійснення господарської операції по передачі товару або товаророзпорядчого документу на товар. До таких доказів в силу чинного законодавства належать первинні документи.

Пунктом 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та Фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-ХІУ бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після закінчення.

З системного аналізу положень викладених нормативно-правових актів вбачається, що факт господарської операції, а саме, поставка товарів відповідачу повинна підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України N 88 від 24.05.1995 року первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання;

- зміст та обсяг господарської операції;

- одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі);

- посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до п.2.5 названого Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

У відповідності до п. 3.6. Договору, покупець зобов`язаний до моменту першої поставки надати Постачальникові Довіреність зі зразками підписів осіб уповноважених приймати Товар і підписувати товаросупроводжувальні документи та зразками печаток /штампів (за наявності). Підпис особи уповноваженої приймати Товар на товаросупроводжувальних документах, зразок якого є у Довіреності, наданій Покупцем, вважається достатнім доказом того, що Товар прийнятий уповноваженою особою Покупця, без необхідності завірення такого підпису печаткою /штампом. У випадку, якщо зразок підпису та (або) зразок печатки /штампу на накладній не збігається зі зразками підписів та (або) зразками печаток /штампів наданих покупцем постачальнику у Довіреності, проте такий підпис наявний на накладних, що були оплачені покупцем раніше, то вважається, що товар прийнятий уповноваженою особою покупця.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодної довіреності із зразками підписів осіб уповноважених приймати товар і підписувати товаросупроводжувальні документи.

Крім того, видаткова накладна за №73394/67144 від 28 грудня 2019 року, якою позивач обґрунтовує позовні вимоги, не відповідає вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктам 2.4 та 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки вона не містить: посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, взагалі відсутня інформація про особу, яка підписували зазначену накладну. Графа «отримав» у накладній, містить підпис, який не дає можливості ідентифікувати особу, котра брала участь у господарській операції, а довіреність на отримання товару в матеріалах справи відсутня .

Вимоги Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо правильності оформлення первинних документів передбачають наявність в документах такого реквізиту, як інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016 у справі №21-4985а15.

В той же час, суд звертає увагу, що позивачем не спростовані заперечення відповідача, викладені у відзиві.

Таким чином, суд приходить до висновку, що видаткова накладна №73394/67144 від 28 грудня 2019 року, як первинний документ, не відповідає вимогам діючого законодавства та не є допустимим доказом, який може бути взятий до уваги судом, відтак не може підтвердити отримання відповідачем товару та факт існування господарської операції з поставки товарів.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (02088, м. Київ, вул. Харченка Євгенія, буд. 42, ).

Відповідач: Фізична особа-підприємець Шилін Станіслав Олександрович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "29" жовтня 2021 р.

Суддя В.В. Суслова

справа №922/3499/21