ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

25 жовтня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/754/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Іванов І.В.;

Представники сторін в судове засідання не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2019

у справі №923/754/19

за позовом Акціонерного товариства „Комерційний банк „Приватбанк"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 57 245, 46 грн.,

(суддя місцевого господарського суду: Нікітенко С.В., дата та місце ухвалення рішення: 23.12.2019, Господарський суд Херсонської області, м.Херсон, вул. Театральна, 18)

09 вересня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (АТ КБ «Приватбанк») звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості (далі - ФОП ОСОБА_1.) за кредитним договором № б/н від 16.03.2017, укладеного в електронній формі через систему "Інтернет-клієнт-банкінг" у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у розмірі 57245,46 грн., з якої: 22813,99 грн. - заборгованість за кредитом, 11963,20 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 18068,27 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказаним договором та 4400,00 грн. заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов Договору банківського обслуговування № б/н від 16.03.2017.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 23.12.2019 по даній справі позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 16.03.2017 у розмірі 22813,99 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у розмірі 11963,20 грн., заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 4400,00 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1314,68 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що ФОП ОСОБА_1. своїм підписом на Анкеті-заяві засвідчив факт укладення з Банком договору та взяв на себе зобов`язання виконувати його умови. Такі умови договору ним виконувались здійсненням неодноразових погашень, що підтверджується матеріалами справи.

У зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язання суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 22813,99 грн. - заборгованості за кредитом, 11963,20 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 4400,00 грн. - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Разом з тим, через відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасну сплату відсотків та погашення кредиту, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені з відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2019 по даній справі скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

На думку апелянта, оскаржуване рішення ухвалене без урахування норм матеріального та процесуального права і тому оскаржується в повному обсязі. Відповідач проти вимог позивача заперечує в повному обсязі, вважає їх неналежно пред`явленими та необґрунтованими.

Апелянт зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості з фізичної особи ОСОБА_1., що є предметною підсудністю суду цивільної юрисдикції, у зв`язку з тим, що згідно зі ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що він, як ФОП припинив свою діяльність 27.06.2018, у зв`язку з чим виключається можливість укладення із суб`єктом будь-яких правочинів.

Відповідач не заперечує, що 26.12.2017 оформив у позивача банківську картку «Універсальна» строком дії 1 (один) рік, а також, що ним складено та підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифами Банку. Однак, кредитного договору ОСОБА_1. не оформлював та не підписував.

На думку заявника апеляційної скарги, документ під назвою «Анкета-заява» не містить будь-яких вказівок щодо того, що він є договором про надання кредиту.

Апелянт зазначає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві доволеності сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних оставин.

Відповідач зазначає, що рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2019 є помилковим та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 було відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2019 по справі №923/754/19 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

10.03.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №923/754/19.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2019 по справі №923/754/19 залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст.258 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2019 по справі №923/754/19, вирішено розглядати апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2019 по справі №923/754/19 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

05.05.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від адвоката Левчишиної Олени Валентинівни надійшло клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 . До вказаного клопотання додано копію свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 28.04.2020.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.05.2021 клопотання адвоката Левчишиної Олени Валентинівни про закриття провадження у справі залишено без розгляду, зупинено апеляційне провадження у справі №923/754/19 до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_1 ; рекомендовано Акціонерному товариству „Комерційний банк „Приватбанк" повідомити суд про правонаступників ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 28.04.2020).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 поновлено провадження по справі №923/754/19 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2019 з 04.10.2021 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 25.10.2021 о 10-30 год.

23.10.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ «КБ «Приватбанк» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, справа тривалий час перебуває на розгляді Південно-західного апеляційного господарського суду, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату розглянути справу за відсутності представника позивача, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2017 року ФОП ОСОБА_1 (Клієнт) через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ".

Згідно вказаної заяви, клієнт приєднався до розділу 3.2.8. "Умов та правил надання банківських послуг", що розміщені в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті АТ КБ "Приватбанк" (позивач).

16.03.2017 між відповідачем і позивачем був укладений кредитний договір №Б/Н, який за своєю правовою природою є договором приєднання, та складається з вищевказаних Анкети-заяви та Умов.

Пунктом 3.2.8.1. Умов визначено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту "Кредит КУБ" для фінансування поточної діяльності Клієнта, в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків, комісії та ін. винагород в обумовлені цим Договором терміни. Кредитування Клієнта здійснюється в межах встановленого Банком ліміту кредитування, про який Банк повідомляє Клієнта через встановлені канали комунікацій. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі Папка24 або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги, придбані Клієнтом через Інтернет-платформу ПриватМаркет.

Відповідно до п. 3.2.8.3. Умов надання кредитів у рамках Послуги здійснюється на наступних умовах: Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту терміновий кредит в обмін на зобов`язання Клієнта щодо повернення кредиту, сплати відсотків, комісій та винагород. Відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, та їх кількість і дати їх здійснення вказуються в Заяві. Заява на приєднання до Послуги в системі Приват24 або у сервісі Папка24 або іншим шляхом підписується електронним підписом, є способом укладання кредитного договору в електронному вигляді.

На підставі укладеного договору, 23.03.2017 позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 110000,00 грн., що підтверджується відповідною випискою, розрахунком заборгованості до укладеного договору та графіком погашення основної суми.

У відповідності до п. 3.2.8.3.1. Умов передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення Клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві. Для позичальників, що працюють у сегменті агро-бізнесу, може бути встановлений окремий порядок погашення, що передбачає погашення основного боргу тільки 6 останніх місяців користування кредитом. Банк здійснює договірне списання грошей з поточного рахунку Клієнта в строки і розмірах, передбачених умовами кредитного договору. Остаточний термін погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту.

Згідно з п. 3.2.8.5.2. та п. 3.2.8.5.3. Умов, відповідач взяв на себе зобов`язання оплатити проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії згідно з п. 3.2.8.3.2., а також повернути кредит у терміни і в сумах, які встановлено в пунктах 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2, 3.2.8.5.14 та 3.2.8.6.2., а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

Відповідно до п.3.2.8.9. Умов, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.8.1., 3.2.8.3., до цього Договору, Клієнт сплачує проценти у вигляді щомісячної комісії в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2.

За змістом п. 3.2.8.3.2. Умов, за користування Послугою Клієнт сплачує щомісяця проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії в розмірі, що зазначені в Заяві та Тарифах, а саме 2 % в місяць від початкового розміру кредиту (п.1.4. Анкети-заяви).

Пунктом 3.2.8.9.2. Умов передбачено, що сплата процентів за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії, передбаченої пунктом 3.2.8.3.2. Умов, здійснюється в дати платежів, зазначені у Заяві, про що зазначено у п. 3.2.8.3.1.Умов.

Згідно п. 1.3. Заяви встановлено, що кредит надається на строк 12 місяців від дня видачі кредиту. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів (п.1.5. Заяви).

У випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п. 1.5 цієї Заяви, проценти за користування кредитом становлять розмір 4% на місяць від суми заборгованості. При цьому сплачується неустойка в розмірі і згідно розділу 3.2.8.Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно з п. 3.2.8.9.1. за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно п.п. 3.2.8.1, 3.2.8.3 цього Договору Клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2.

Пунктом 3.2.8.3.3. Умов визначено, що при порушенні Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому пунктом 1.6. Заяви, відповідно до якого у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п. 1.5 заяви, а саме 1,8 % в місяць від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту) клієнт зобов`язаний додатково сплатити Банку проценти у розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойки в розмірі згідно розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг.

Нарахування прострочених відсотків здійснюється щодня, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами. виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не враховується (п. 3.2.8.9.7. Умов).

Пунктом 3.2.8.10.1. Умов визначено, що у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати комісії за користування кредитом, передбаченої п. 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.1. цього Договору, термінів повернення кредиту, передбачених пунктами 3.2.8.9., 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2. цього Договору, Клієнт сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривнях.

Відповідно до п. 3.2.8.10.3. Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язання здійснюється протягом 15 років з дня, коли зобов`язання мало бути виконано Клієнтом.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, внаслідок неналежного виконанням клієнтом зобов`язань за укладеним договором б/н від 16.03.2017 за ФОП ОСОБА_1. перед АТ КБ "Приватбанк" утворилась заборгованість у розмірі 57245,46 грн., з якої: 22813,99 грн. - заборгованість за кредитом; 11963,20 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно пунктів 3.2.8.3.3. та 3.2.8.9.1. Умов; 4400,00 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2 та 3.2.8.9. Умов, 18068,27 грн. - заборгованість з пені, нарахованої згідно п. 3.2.8.10.1. Умов, що істало підставою для звернення АТ КБ «Приватбанк» до Гсоподарського суду Херсонської області з відповідним позовом.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За змістом ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений між сторонами договір є договором приєднання, оскільки укладений шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1. своїм підписом на Анкеті-заяві засвідчив факт укладення з Банком договору та взяв на себе зобов`язання виконувати його мови. Такі умови договору ним виконувались здійсненням неодноразових погашень, що підтверджується матеріалами справи.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині того, що факт укладення договору підтверджено сторонами шляхом прийняття до виконання його умов, а саме: банк приймав і зараховував на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконував розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка, проводив інші операції за рахунком, надавав грошові кошти (кредит) відповідачу в межах встановлених лімітів та на умовах розташованих на сайті банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. (ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України)

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Водночас, ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Вказаний кредитний договір від 16.03.2017 укладено сторонами із застосуванням електронного цифрового підпису, що підтверджується особливостями ключа відповідача, а саме: сертифікат виданий: АЦСК ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", реєстраційний номер сертифіката: НОМЕР_1 , дата видачі: 12.10.2016.

Вірність вказаних підписів (ЕЦП та електронної печатки) підтверджено Акредитованим центром сертифікації ключів АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (АЦСК АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Укладений сторонами кредитний договір від 16.03.2017 не визнаний судом недійсним, відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами, зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору, з огляду на що доводи апелянта стосовно того, що ним не укладався кредитний договір судовою колегією не приймаються до уваги, як такі, що спростовуються матеріалами справи та фактичними обставинами.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду вважає вірним висновок місцевого господарського суду в частині того, що банківські виписки по рахунку ФОП ОСОБА_1. є належним доказом, що підтверджує факт здійснення господарських операцій між банком та позичальником, виконання банком у повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором, надання відповідачу/позичальнику кредитних коштів у відповідних розмірах та невиконання останнім своїх грошових зобов`язань за зазначеним кредитним договором, з огляду на наступне.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію.

У пунктах 42-43 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75 (надалі - Положення) зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій) (п.44 Положення).

Касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України (п.45 Положення). Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України (п.46 Положення). Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (п.47 Положення). У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження)(п.48 Положення). Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п.51 Положення).

Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п.57 Положення).

Банк самостійно розробляє форми реєстрів синтетичного та аналітичного обліку, які повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні (п.58 Положення).

Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Банк забезпечує ведення синтетичного обліку за допомогою рахунків II, III, IV порядків Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року за № 89 (зі змінами). Детальна інформація про кожного контрагента та кожну операцію фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках. Аналітичні рахунки повинні містити обов`язкові параметри, визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожними відповідним рахункам синтетичного обліку (п.60 Положення).

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п.62 Положення).

З огляду на зазначене, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Доказом наявності заборгованості у спорах, що виникають з кредитних відносин, є первинний бухгалтерський документ у формі виписки банку по рахунку позичальника, де відображаються усі операції, які відбуваються з коштами.

Згідно з п.1.2. Анкети-заяви зазначено, що розмір кредиту наданого відповідачу визначається ПриватБанком та вказується у профайлі Позичальника на сайті kub.pb.ua

Позивачем, на підтвердження видачі кредиту відповідачу у розмірі 110000,00 грн. надано виписку по рахунку, згідно якої позивачем було надано відповідачу грошові кошти у розмірі 110000,00 грн. В свою чергу остійнім було здійснено часткове погашення суми боргу.

З огляду на зазначене, враховуючи наявні в матеріалах справи виписки по банківському рахунку ФОП ОСОБА_1., судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 16.03.2017 у розмірі 22813,99 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, заборгованості з пені, заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до умов Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ" Позичальник сплачує Банку комісію за користування кредитом у розмірі 1,8 % в місяць від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту), у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом клієнт зобов`язаний додатково сплатити Банку проценти у розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойки в розмірі згідно розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг.

Так, у зв`язку із простроченням відповідачем грошових зобов`язань за договором, позивач просить суд також стягнути з відповідача 11963,20 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно пунктів 3.2.8.3.3. та 3.2.8.9.1. Умов; 4400,00грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2 та 3.2.8.9. Умов, 18068,27 грн. - заборгованість з пені, нарахованої згідно п. 3.2.8.10.1. Умов.

З угляду на укладену між сторонами Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ", враховуючи наявні в матеріалах розрахунки, суд апеляційної інстанції вважає, що Господарським судом Херсонської області правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення 11963,20 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно пунктів 3.2.8.3.3. та 3.2.8.9.1. Умов; 4400,00 грн. - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2 та 3.2.8.9. Умов.

Стосовно вимоги про стягнення пені, у зв`язку з порушенням зобов`язання, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині сум пені, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.03.2017, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "ПРИВАТБАНК": https://privatbank.ua.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "ПРИВАТБАНК": https://privatbank.ua, що надані Позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (Договір є чинним з моменту підписання клієнтом заяви про приєднання та перерахування банком кредитних коштів на рахунок клієнта. Строк дії договору встановлюється з дня його укладання і до повного виконання сторонами зобов`язань за договором (пункт 3.2.8.11 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил розумів Відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, про що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судова колегія зазначає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "ПРИВАТБАНК": https://privatbank.ua/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються Відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами від 16.03.2017 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасну сплату відсотків та погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені у розмірі 18068,27 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині того, що вимога позивача по даній справі про стягнення заборгованості є предметною підсудністю суду цивільної юрисдикції, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 4 Гсподарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 Гсподарського процесуального кодексу України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За ст. 45 Гсподарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення ч. 1 ст. 20 Гсподарського процесуального кодексу України а також ст. 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Як уже зазначалось, звертаючись із цим позовом, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором, укладеним 16.03.2017 між ним та ФОП ОСОБА_1., тобто договір було укладено із суб`єктом господарської діяльності - фізичною особою-підприємцем.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначає сам апелянт, останній припинв свою діяльність 27.06.2018, тобто, після укладення кредитного договору з позивачем.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 52 Цивільного кодексу України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом ст.ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202-208 Господарського кодексу України, ч. 8 ст. 4 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу 27.06.2018, як ФОП не припинились.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів не приймаються до уваги, а висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що відповідає приписам чинного законодавства України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та зазначалося раніше, відповідач - ОСОБА_1. помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 28.04.2020.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до приписів ч.1-3 ст. 278 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено підстави для скасування судового рішення повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

За таких обставин, з огляду на правовий аналіз норм процесуального права в їх сукупності, дає підстави для висновку, що у разі смерті сторони - фізичної особи-підприємця, господарський суд має право закрити провадження у справі у тому випадку, коли спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або коли правонаступник відсутній.

З огляду на те, що станом на момент розляду апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 помер (втратив процесуальну дієздатність), а правонаступник спірних правовідносин відсутній, судова колегія дійшла висновку про закриття апеляційного провадження.

Підсумовуючи вищенаведене в сукупності, судова колегія вважає, що має місце наявність підстав для закриття провадження у справі згідно приписів п. 6 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, при постановленні даного судового акта судовою колегією враховано, що згідно ч. 3 ст. 278 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті (щодо скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі).

Враховуючи те, що смерть фізичної особи - сторони відповідача у спорі настала саме після постановлення оскаржуваного судового рішення і підстави для його скасування, відсутні, судова колегія доходить висновку про закриття апеляційного провадження.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 231, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.12.2019 у справі №923/754/19 на підставі п.6 ч.1 ст.234 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріали справи №923/754/19 повернути до Господарського суду Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош