РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.10.2021Справа № 910/9976/21

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Інкомсервіс" (Україна, 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 7; ідентифікаційний код: 33343125)

до Акціонерного товариства "Альфа-банк" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ідентифікаційний код: 23494714)

про стягнення 75 903,05 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Інкомсервіс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (далі - відповідач) про стягнення 75 903,05 грн, з яких 61 532,28 грн заборгованості, 12 727,91 грн інфляційних втрат та 1 642,86 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання щодо сплати позивачу внесків на утримання будинку та прибудинкової території, як власником квартири №95 по вул. Народного Ополчення, буд. 7 в м. Києві, а також оплати спожитих комунальних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

15.07.2021 (у встановлений судом строк) до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

18.08.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення строку на його подання.

Частинами 1, 2, 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив підписується відповідачем або його представником. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

В порушення приписів частини другої статті 165 Господарського процесуального кодексу України відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, який не підписано уповноваженою особою відповідача або його представником.

Згідно з ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи ту обставину, що відзив на позовну заяву було подано відповідачем без дотримання приписів частини другої статті 165 Господарського процесуального кодексу України, суд, на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, залишає відзив на позовну заяву без розгляду.

Правові підстави для розгляду клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву у суду відсутні, оскільки поданий відповідачем відзив не відповідає вищевказаним положенням процесуального закону.

27.08.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Інкомсервіс" (далі - Об`єднання, позивач) створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, що розташований у місті Києві по вулиці Народного Ополчення, буд. 7 (далі - Будинок), відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (пункт 1 Розділу І Статуту позивача).

Згідно з п. 1 Розділу І Статуту позивача метою створення Об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Як зазначає позивач, він здійснює обслуговування і експлуатацію Будинку, на підставі відповідних договорів із безпосередніми виконавцями робіт та надавачами послуг, а також є колективним споживачем комунальних послуг з опалення.

За твердженнями позивача, Акціонерне товариство "Альфа-банк" (далі - Банк, відповідач) з 26.06.2019 є власником квартири № 95 у Будинку, загальною площею 184,6 кв.м., а відтак є співвласником Будинку і споживачем комунальних послуг, у зв`язку з чим, відповідно до норм законодавства та Статуту позивача, у відповідача існує зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати затверджені органами управління Об`єднання внески і платежі в рахунок покриття витрат на експлуатацію та ремонт Будинку, утримання прибудинкової території, а також оплачувати спожиті комунальні послуги з опалення.

Проте, як зазначає позивач, відповідач ухиляється від сплати позивачу обов`язкових внесків на утримання Будинку та прибудинкової території, які затверджені рішеннями загальних зборів співвласників Будинку, що оформлені протоколами від 20.12.2018 та від 17.12.2020.

Крім того, за доводами позивача, ним, як колективним споживачем комунальних послуг з опалення Будинку, здійснюється облік спожитого опалення за допомогою загальнобудинкового лічильника, після чого вираховуються суми на оплату за спожите опалення кожному індивідуальному споживачу в залежності від площі його квартири / нежитлового приміщення, проте відповідач не сплачує грошові кошти за спожите опалення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено на адресу відповідача претензію вих. № 1 від 14.04.2021 щодо необхідності сплати заборгованості по внескам на утримання Будинку та прибудинкової території, а також оплати спожитих комунальних послуг з опалення у загальному розмірі 63 683,24 грн, проте вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на невиконання відповідачем зобов`язання щодо сплати позивачу внесків на утримання Будинку та прибудинкової території, як власником квартири № 95 у Будинку, а також оплати спожитих комунальних послуг з опалення, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 61 532,28 грн заборгованості, 12 727,91 грн інфляційних втрат та 1 642,86 грн 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Стаття перша Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначає, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - це власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Згідно з частинами 1, 4 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

За змістом статті 12 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

Пунктом 8 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Статтею 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; відшкодовувати збитки, заподіяні майну інших співвласників; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням; запобігати псуванню спільного майна, інформувати органи управління об`єднання про пошкодження та вихід з ладу технічного обладнання; дотримуватися чистоти у місцях загального користування та тиші згідно з вимогами, встановленими законодавством. Статутом об`єднання можуть бути встановлені інші обов`язки співвласників.

Аналогічні положення закріплені в статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів. Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів. Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи. Об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень.

Частинами 1, 2 статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" унормовано, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Згідно з частинами 1 - 3 статті 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України. Власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Суд встановив, що відповідач з 26.06.2019 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 184,6 кв.м., що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 246266579 від 28.02.2021, відтак є співвласником Будинку в розумінні статті першої Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Пунктом 5 Розділу ІІ Статуту позивача передбачено, що Об`єднання має право: приймати рішення про надходження та витрати коштів Об`єднання; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; вимагати від співвласників своєчасної та в повному обсязі сплати всіх встановлених законом та цим Статутом внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.

Згідно з п. 3 Розділу ІІІ Статуту позивача до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Пунктом 11 Розділу ІІІ Статуту позивача визначено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковими для всіх співвласників.

Відповідно до п. 4 Розділу ІV Статуту позивача сплата встановлених загальними зборами Об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами Об`єднання, є обов`язковими для всіх співвласників. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

За змістом п. 2 Розділу V Статуту позивача співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені Статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Суд встановив, що рішенням загальних зборів співвласників Будинку, яке оформлене протоколом від 20.12.2018, було затверджено внесок на утримання Будинку в розмірі 8,44 грн/кв.м. загальної площі / нежитлового приміщення, а рішенням загальних зборів співвласників Будинку, яке оформлене протоколом від 17.12.2020, було затверджено з 01.01.2021 внесок на утримання Будинку в розмірі 8,05 грн/кв.м. загальної площі / нежитлового приміщення.

Вказані рішення співвласників Об`єднання є чинними, докази їх оскарження та скасування в судовому порядку, в матеріалах справи відсутні.

Отже, в силу вищенаведених положень законодавства та Статуту позивача, відповідач зобов`язаний своєчасно сплачувати затверджені органами управління Об`єднання внески і платежі на утримання Будинку та утримання прибудинкової території, відтак наявність чи відсутність договору між співвласником Будинку та позивачем не впливає на обов`язок співвласника (відповідача) виконувати рішення загальних зборів Об`єднання та брати участь в утриманні Будинку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 910/2655/17 та від 03.06.2019 у справі № 910/3479/18.

Згідно з пунктами 8, 9 частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" колективний договір про надання комунальних послуг (далі - колективний договір) - це договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками; колективний споживач - це юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Відповідно до частин 1, 4 статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається колективний договір від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою. Колективний договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем такої послуги особою, уповноваженою на це співвласниками, від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку. У разі укладення колективного договору до відносин між співвласниками багатоквартирного будинку та уповноваженою співвласниками особою застосовуються положення Цивільного кодексу України про доручення, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Колективний договір про надання комунальних послуг підписується на умовах, визначених у рішенні співвласників (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (Енергопостачальна організація, постачальник) та позивачем (споживач) було укладено Договір № 1541457 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу, зокрема, для потреб опалення, а споживач зобов`язувався отримати та оплатити її.

За доводами позивача, ним здійснюється облік спожитого всім Будинком опалення та з 01.10.2018 співвласники Будинку перераховують грошові кошти за спожите опалення позивачу, а той, у свою чергу, перераховує вказані грошові кошти виробнику комунальної послуги.

Проте, всупереч вказаним рішенням загальних зборів співвласників Об`єднання, відповідач добровільно не сплачує внески на утримання Будинку і прибудинкової території за період з 01.07.2019 по 01.06.2021, а також не сплачує в повному обсязі грошові кошти за спожите опалення, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість по сплаті внесків та за спожиті комунальні послуги в розмірі 61 532,28 грн.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною третьою статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" унормовано, що невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

З аналізу вищенаведених положень законодавства вбачається, що на власників як житлових приміщень, так і нежитлових приміщень покладено обов`язок з утримання спільного майна багатоквартирного будинку. Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, статті 322 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

При цьому, витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в Об`єднанні.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верхового Суду від 22.02.2018 у справі №910/11312/17.

Докази, які б свідчили про вибуття з власності Банку на підставі цивільно-правових угод чи з інших підстав квартири № 95 у Будинку протягом зазначеного позивачем періоду заборгованості в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, оскільки невиконання відповідачем зобов`язання з оплати внесків на утримання Будинку і прибудинкової території, а також спожитого опалення підтверджується матеріалами справи, доказів оплати суми боргу відповідач не надав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 61 532,28 грн визнаються судом обґрунтованими.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, наданих у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 та від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат за заявлений позивачем період та встановлено, що він не відповідає вищевказаним положенням законодавства, оскільки позивачем було нараховано інфляційні втрати лише за ті місяці, в які індекси інфляції становили більше одиниці, натомість за місяці, коли мала місце дефляція, інфляційні втрати не нараховувались, крім того, розраховані позивачем суми інфляційних втрат є завищеними, відтак наявні підстави для здійснення їх перерахунку.

За розрахунком суду, на суму заборгованості 3 110,82 грн за період з 01.08.2019 по 31.08.2019 дефляція становить -9,33 грн; на суму заборгованості 4 666,23 грн за період з 01.09.2019 по 30.09.2019 інфляційні втрати становлять 32,66 грн; на суму заборгованості 4 666,23 грн за період з 01.10.2019 по 31.10.2019 інфляційні втрати - 43,55 грн; на суму заборгованості 8 179,65 грн за період з 01.11.2019 по 30.11.2019 інфляційні втрати - 8,18 грн; на суму заборгованості 12 471,02 грн за період з 01.12.2019 по 31.12.2019 дефляція становить -24,94 грн; на суму заборгованості 16 133,69 грн за період з 01.01.2020 по 31.01.2020 інфляційні втрати - 32,27 грн; на суму заборгованості 19 741,34 грн за період з 01.02.2020 по 29.02.2020 дефляція становить -59,22 грн; на суму заборгованості 23 227,00 грн за період з 01.03.2020 по 31.03.2020 інфляційні втрати - 185,82 грн; на суму заборгованості 24 782,41 грн за період з 01.04.2020 по 30.04.2020 інфляційні втрати - 198,26 грн; на суму заборгованості 26 337,82 грн за період з 01.05.2020 по 31.05.2020 інфляційні втрати - 79,01 грн; на суму заборгованості 27 893,23 грн за період з 01.06.2020 по 30.06.2020 інфляційні втрати - 55,79 грн; на суму заборгованості 29 448,64 грн за період з 01.07.2020 по 31.07.2020 дефляція становить -176,69 грн; на суму заборгованості 31 004,05 грн за період з 01.08.2020 по 31.08.2020 дефляція становить -62,01 грн; на суму заборгованості 32 559,46 грн за період з 01.09.2020 по 30.09.2020 інфляційні втрати - 162,80 грн; на суму заборгованості 34 114,87 грн за період з 01.10.2020 по 31.10.2020 інфляційні втрати - 341,15 грн; на суму заборгованості 36 977,23 грн за період з 01.11.2020 по 30.11.2020 інфляційні втрати - 480,70 грн; на суму заборгованості 42 161,49 грн за період з 01.12.2020 по 31.12.2020 інфляційні втрати - 379,45 грн; на суму заборгованості 47 588,67 грн за період з 01.01.2021 по 31.01.2021 інфляційні втрати - 618,65 грн; на суму заборгованості 52 398,08 грн за період з 01.02.2021 по 28.02.2021 інфляційні втрати - 523,98 грн; на суму заборгованості 56 817,56 грн за період з 01.03.2021 по 31.03.2021 інфляційні втрати - 965,90 грн; на суму заборгованості 60 048,75 грн за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 інфляційні втрати - 420,34 грн; на суму заборгованості 61 532,28 грн за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 інфляційні втрати - 799,92 грн.

Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають до стягнення з відповідача, є інфляційні втрати в загальному розмірі 4 996,24 грн (-9,33 + 32,66 + 43,55 + 8,18 - 24,94 + 32,27 - 59,22 + 185,82 + 198,26 + 79,01 + 55,79 - 176,69 - 62,01 + 162,80 + 341,15 + 480,70 + 379,45 + 618,65 + 523,98 + 965,90 + 420,34 + 799,92).

Судом також перевірено розрахунок 3 % річних за заявлений позивачем період та встановлено, що він є арифметично вірним, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 3 % річних у розмірі 1 642,86 грн.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 61 532,28 грн заборгованості, 4 996,24 грн інфляційних втрат та 1 642,86 грн 3 % річних.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 038,77 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, а решта витрат позивача зі сплати судового збору, у зв`язку з необхідністю часткової відмови у задоволенні позову - на позивача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано Договір про надання правової допомоги № 20 від 03.12.2018, Акт № ОУ-264 прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 12.04.2021 та платіжне доручення №611 від 02.03.2021 на суму 3 574,08 грн.

Втім, будучи обізнаним про розгляд справи, відповідач у встановленому процесуальним законом порядку клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката не подав.

Правові підстави для врахування викладених у відзиві заперечень щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у суду відсутні, оскільки відзив не підписано уповноваженою особою відповідача або його представником.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

З огляду на вищенаведене, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3 210,01 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, також покладаються на відповідача, а решта вказаних витрат - на позивача.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа-банк" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ідентифікаційний код: 23494714) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Інкомсервіс" (Україна, 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 7; ідентифікаційний код: 33343125) 61 532 (шістдесят одну тисячу п`ятсот тридцять дві) грн 28 коп. заборгованості, 4 996 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто шість) грн 24 коп. інфляційних втрат, 1 642 (одну тисячу шістсот сорок дві) грн 86 коп. 3 % річних, 2 038 (дві тисячі тридцять вісім) грн 77 коп. судового збору та 3 210 (три тисячі двісті десять) грн 01 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 231,23 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 364,07 грн покласти на Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Інкомсервіс".

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.10.2021

Суддя О.В. Нечай