ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" листопада 2021 р. м. Вінниця Cправа № 902/868/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслій І.В., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21000) в інтересах держави в особі

Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21000)

до: Приватного підприємства "Дует" (вул. Київська, 1А, с. Дорожне, Вінницький р-н., Вінницька обл., 23217)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Вінницька обласна рада (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21050)

про стягнення 176536,42 грн.

В С Т А Н О В И В :

Перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Дует" заборгованості по орендній платі у сумі 176536,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежними виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором оренди приміщення, що належить до спільної власності територіальних громад області № 14-8 від 28.06.2016, в частині сплати орендної плати.

Ухвалою суду від 31.08.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/868/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Вінницьку обласну раду. Даною ухвалою встановлено учасникам справи строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала направлена учасникам процесу на офіційні адреси електронної пошти та на поштову адресу відповідача.

20.09.2021 до суду від третьої особи надійшла заява в якій останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Щодо повідомлення відповідача суд зазначає наступне.

Ухвала суду, направлена на адресу відповідача зазначену у Витязі з ЄДРЮО ФОП ГФ: вул. Київська, 1А, с. Дорожне, Вінницький р-н., Вінницька обл., 23217. Конверт з ухвалою повернуто до суду 01.10.2021 з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Листом Міністерства юстиції України від 06.08.2014 р. № 404-0-2-14/8.1 «Щодо визначення терміну "місцезнаходження юридичної особи"» повідомлено, що згідно зі статтею 17 Закону в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - ЄДР) щодо юридичної особи мають міститися відомості, зокрема, про місцезнаходження юридичної особи. Відповідно до частини першої вищезазначеної статті Закону відомості про юридичну особу включаються до ЄДР шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору. Форми реєстраційних карток, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 14 січня 2011 року № 3178/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19 жовтня 2011 року за № 1207/19945, містять поля для зазначення відомостей про місцезнаходження юридичної особи. Відповідно до статті 1 Закону місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. Водночас статтею 93 Цивільного кодексу України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Слід враховувати, що норми чинного законодавства оперують поняттями "місцезнаходження юридичної особи" і не містять визначень щодо "фактичної" чи "юридичної" адреси юридичної особи. Законом України від 3 березня 2005 року № 2452 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесені зміни до статті 88 Цивільного кодексу України, частин другої та четвертої статті 57 Господарського кодексу України, які передбачають виключення відомостей про місцезнаходження юридичної особи із переліку відомостей, що мають обов`язково міститися в установчих документах юридичної особи. При цьому частиною першою статті 88 Цивільного кодексу України передбачено, що у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом. Вимоги до змісту статуту господарського товариства встановлені статтею 4 Закону України "Про господарські товариства", відповідно до положень якої відомості про місцезнаходження товариства мають міститися в установчих документах. Водночас частиною третьою статті 8 Закону встановлено, що установчі документи (установчий акт, статут або засновницький договір, положення) юридичної особи повинні містити відомості, передбачені законом. Відповідальність за відповідність установчих документів законодавству несуть засновники (учасники) юридичної особи. Відповідно до частини першої статті 27 Закону однією з підстав для відмови у проведенні державної реєстрації, які застосовуються і при державній реєстрації змін до установчих документів, є, зокрема, невідповідність установчих документів вимогам частини третьої статті 8 цього Закону.

Ураховуючи вищевикладене, у разі відсутності в установчих документах товариства відомостей про його місцезнаходження державний реєстратор відмовляє у проведенні державної реєстрації юридичної особи (змін до установчих документів) на підставі невідповідності установчих документів вимогам частини третьої статті 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Відповідно до ч.3,7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 910/15442/17.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановленому законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Стаття 53 Господарського процесуального Кодексу України (далі - ГПК України) передбачає право прокурора звертатися до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави. Прокурор, звертаючись до суду, у позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Конституційний суд України у рішенні від 08.04.1999 у справі №3-рн/99 зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовують в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначають орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними.

Для розуміння поняття "охоронюваний законом інтерес" важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Статтею 1, ч.2 ст.5 Конституції України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/11).

У справах за позовами прокурорів, заявлених в інтересах держави в особі уповноважених органів, позивачами є відповідні уповноважені органи, а прокурор у таких справах здійснює представництво їх інтересів в суді. Статус позивача прокурор набуває лише у випадках, коли звертається з позовом в інтересах держави у разі відсутності уповноваженого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду (постанова ВСУ від 21.02.18 у справі №553/3280/16-а).

Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Вінницькою обласною прокуратурою на адресу Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області надіслано листи від 04.11.2020 № 15/2-132вих-20 та 03.08.2021 № 15/2-501вих-21, щодо встановлених прокурором порушень вимог Закону Приватним підприємством «Дует», неналежного виконання ним зобов`язань по сплаті орендних платежів, що в свою чергу спричиняє збитки державним інтересам.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.04.2019 у справі № 924/349/18, від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 згідно з якими прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Так, на адресу Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області прокурором в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» надіслано лист про намір звернутись із позовною заявою в інтересах держави до Приватного підприємства «Дует» про стягнення заборгованості по орендній платі у сумі 176 536, 42 гривень.

Дохід одержаний від оренди нерухомого майна надходить до обласного бюджету, а податки та збори до державного бюджету України. Несплата коштів відповідачем за оренду нерухомого майна є порушенням прав територіальних громад області, що в свою чергу завдає суттєвої шкоди інтересам держави.

На сьогоднішній день таку шкоду завдає підприємство у зв`язку з заборгованістю по орендній платі перед управлінням.

У разі встановлення порушення вимог законодавства та факту бездіяльності органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах, у прокурора виникає не лише право, а й обов`язок захистити такі інтереси, що у даному випадку і зроблено шляхом звернення до суду з позовом.

28.06.2016 між Управлінням спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області (позивач, в договорі Управління (орендодавець)) та Приватним підприємством "Дует" (відповідач, в договорі Орендар) укладено договір на оренду приміщення, що належить до спільної власності територіальних громад області №14-8 (далі Договір), відповідно до п.1.1 якого Управління надає, а Орендар приймає в оренду нежиле підвальне приміщення, загальною площею 206,5 м2, що складається з кімнат №№ 1, 18, 20, 21, 25, 28 для використання під кафе, які розташовані в адмінбудинку за адресою : м. Вінниця, вул. Театральна, 14 згідно викопіювання з поверхового плану, що складає невід`ємну частину цього Договору (додаток №1).

Вартість об`єкта визначена експертним шляхом на 31.03.2016 р. становить 5563,00 грн. за 1 кв.м. Опис технічного стану об`єкта оренди на день передачі, його склад зазначається в акті приймання-передачі об`єкта оренди, шо є невід`ємною частиною цього Договору (додаток №2). Об`єкт оренди є спільною власністю територіальних громад області і знаходиться на балансі Управління спільної комунальної власності, який є орендодавцем (п. 1.2. - 1.4. Договору).

Вступ Орендаря у володіння та користування об`єктом оренди настає одночасно із підписанням сторонами акта приймання-передачі вказаного об`єкта. Передача об`єкта в оренду не спричиняє передачу права власності на нього. Об`єкт залишається спільною власністю територіальних громад Вінницької області, а Орендар володіє і користується ним протягом строку оренди. У разі припинення цього договору об`єкт оренди повертається Управлінню в належному стані з урахуванням нормального фізичного зносу в порядку, встановленому п.2.1. Договору. Об`єкт оренду вважається поверненим з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається па сторону, яка передає об`єкт оренди іншій стороні за Договором. Ризик випадкової загибелі несе Управління (п. 2.1. -2.5. Договору).

За володіння та користування об`єктом оренди Орендар сплачує орендну плату, місячний розмір якої становить: 10465,85 грн. відповідно до рішення 13 сесії Вінницької обласної Ради 5 скликання № 419 «Про оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області» (п. 3.1. Договору).

Додатково до орендної плати та комунальних послуг і експлуатаційних витрат нараховується податок на додану вартість у розмірах та в порядку, визначених законодавством України, який сплачується Орендарем разом з орендною платою (п. 3.2. Договору).

Відшкодування витрат за комунальні послуги (вода (за показниками лічильника), тепло та приєднане навантаження теплова енергія (опалювальна площа 47,8 кв.м.) електроенергія (за показниками лічильника), вивезення сміття) Орендар сплачує за рахунками Управління згідно з розшифровкою всіх витрат по видах послуг щомісячно. Сума відшкодування комунальних послуг (за 1 кв.м.) змінюється пропорційно змінам розцінок за ці послуги (п. 3.3. Договору).

Орендар відшкодовує шляхом сплати за рахунками Управління експлуатаційні витрати (витрати на утримання будинку і прибудинкової території) місячний розмір. яких складає 9,53 грн за 1 кв.м. без ПДВ. Сума відшкодування (за 1 кв.м.) змінюється пропорційно законодавчій зміні розміру мінімальної заробітної плати та змінюється щорічно з 1 січня кожного року (п. 3.4. Договору).

Розмір орендної плати може бути переглянутий на вимогу однієї з сторін у разі зміни Методики її розрахунку, та в інших випадках, передбачених законодавством України. Управління до 20 числа кожного місяця підготовлює рахунки по орендній платі, комунальним послугам та експлуатаційним витратам, а Орендар зобов`язаний протягом двох робочих днів отримати зазначені рахунки, розписавшись про їх отримання в відомості на отримання рахунків (п. 3.5. та п. 3.6. Договору).

Орендар має право протягом трьох днів з моменту отримання рахунку, в разі непогодження з сумою комунальних послуг, виставленою в рахунку, надати Управлінню свої обґрунтовані письмові заперечення. Управління розглядає заперечення Орендаря протягом трьох днів та в разі погодження змінює суму, виставлену в рахунку. В разі якщо Орендар в термін, передбачений п.3.6. Договору, не з`явився для отримання рахунку або своєчасно не надав свої письмові заперечення щодо загальної суми виставленої в рахунку - загальна сума виставлена в рахунку до сплати вважається узгодженою між Сторонами (п. 3.7 та п. 3.8. Договору).

Визначену орендну плату, плату за комунальні послуги та експлуатаційні витрати Орендар зобов`язаний сплачувати на рахунок Управління не пізніше 1-го числа місяця, наступного за звітним. В разі несвоєчасної оплати Управління залишає за собою право стягувати орендну плату, плату за комунальні послуги та експлуатаційні виграти через нотаріальну контору чи господарський суд. Необхідні платежі нараховуються з моменту підписання акту приймання-передачі (п. 3.9. Договору).

У разі припинення дії даного договору орендна плата, плата за комунальні послуги та експлуатаційні витрати сплачується Орендарем по день фактичної передачі приміщення Управлінню (п. 3.12. Договору).

Орендар зобов`язується, зокрема, своєчасно і в повному обсязі вносити на рахунок Управління орендну плату, плату за комунальні послуги та експлуатаційні витрати (п. 5.2. Договору).

Цей Договір діє з 28 червня 2016 р. до 27 червня 2026 р. (відповідно до розпорядження голови Вінницької обласної Ради № 110 від 28.09-2015р.) (п. 10.1. Договору).

На виконання договору 01.07.2016 між сторонами підписано Акт приймання-передачі приміщень відповідно до якого Орендар прийняв, а Управління передало відповідно до договору оренди № 14-8 нежитлові приміщення загальною площею 206,5 м2 (з коеф. 1.41 на коридори, холи, сходові клітини, санвузли і т.д.),що складається з кімнат №№ 1, 18, 20, 21, 25, 28 для використання під кафе, які розташовані в адмінбудинку за адресою : м. Вінниця, вул. Театральна. 14. Приміщення передані 01 липня 2016 р. в нормальному санітарно-технічному стані.

01.01.2020 між сторонами підписано Додаткова угода до Договору оренди № 14-8 від 28.06.2016, відповідно до якої сторони погодили викласти п. 3.4. в наступній редакції «Орендар відшкодовує шляхом сплати за рахунками Управління експлуатаційні витрати (витрати на утримання будинку і прибудинкової території) місячний розмір, яких складає 22,88 грн за 1 кв.м. без ПДВ. Сума відшкодування (за 1 кв.м.) змінюється пропорційно законодавчій зміні розміру мінімальної заробітної плати.».

Як зазначено прокурором в позовній заяві, відповідач своїх зобов`язань по сплаті орендної плати, плати за комунальні послуги та експлуатаційні витрати своєчасно не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість.

17.09.2020 та 15.10.2020 позивач направив відповідачу вимогу №01-02-03/1242 та 01-02-03/1372 про сплату заборгованості, з урахуванням перерахунку орендної плати на період карантину і обмежувальних заходів, яка утворилась через невиконання умов договору щодо сплати орендної плати та інших платежів за рахунками управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області.

Відповіді на вимоги відповідач позивачу не надав.

Останній платіж був проведений відповідачем в червні 2020 року.

09.02.2021 між сторонами підписаний Акт приймання-передачі приміщень в адмінбудинку по вул. Театральна, 14, відповідно до якого Орендар передав, а Управління прийняло відповідно до договору оренди № 14-8 нежиле підвальне приміщення загальною площею 206,5 м2, що складається з приміщень №№ 1,18, 20, 21, 25, 28 які розташовані в адмінбудинку за адресою : м. Вінниця, вул.. Театральна, 14. Приміщення передані 09 лютого 2021 р. в нормальному санітарно-технічному стані.

Через несплату виставлених рахунків Управлінням за червень - грудень 2020 року та січень - лютий 2021 року у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати у сумі 176 536,42 грн., що підтверджується обопільно підписаним Актом звірки взаємних розрахунків від 18.02.2021.

Несплата відповідачем орендної плати та комунальних платежів у строки обумовлені договором слугувала підставою звернення прокурора з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 176 536,42 грн. заборгованості.

Дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

З моменту укладення сторонами Договору на оренду приміщення, що належить до спільної власності територіальних громад області №14-8 від 28.06.2016 між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору про оренду майна а, відтак, правовідносини, які виникли у зв`язку з його виконанням регулюються положеннями глави 58 ЦК України, глави 30 ГК України.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч. 1, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч.ч. 1, 4 ст.286 ГК України).

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доводи позивача щодо наявності заборгованості відповідача у визначеному в позовній заяві розмірі підтверджуються письмовими доказами наявними у матеріалах справи.

Всупереч наведеним вище процесуальним нормам відповідач не подав до суду будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог прокурора щодо стягнення боргу, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких звернувся прокурор, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі майна в оренду відповідачу і факт повернення орендованого майна позивачу та відсутність повної і своєчасної, за період з червень 2020 по лютий 2021, зі сторони відповідача, оплати за орендоване майно.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що вимога прокурора про стягнення з відповідача 176536,42 грн заборгованості є правомірною та обґрунтованою, з огляду на що підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Дует" (вул. Київська, 1А, с. Дорожне, Вінницький р-н., Вінницька обл., 23217, ) на користь Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21000, ) заборгованість по орендній платі за договором №14-8 від 28.06.2016, у розмірі 174536,42 грн.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Дует" (вул. Київська, 1А, с. Дорожне, Вінницький р-н., Вінницька обл., 23217, ) на користь Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21000, код. ) відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 2648,05 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти: , , .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 02 листопада 2021 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - прокуратурі (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21000)

3 - позивачу (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21000)

4 - відповідачу (вул. Київська, 1А, с. Дорожне, Вінницький р-н., Вінницька обл., 23217)

5 - третій особі (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21050)