РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2021 року м. Чернігівсправа № 927/907/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК"

вул. С. Петлюри, 30, м. Київ, 01032

електронна адреса:

до відповідача: ОСОБА_1

АДРЕСА_1

про стягнення 52 785,06 грн,

без повідомлення (виклику) сторін

Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" подано позов до ОСОБА_1 про стягнення 52 785,06 грн заборгованості за кредитним договором, у тому числі 33 054,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 0,03 грн заборгованості по відсоткам, 16 871,95 грн заборгованості по комісії, 2010,36 грн пені та 848,72 грн штрафу.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання 15.11.2019 заяви-договору № №ID7288745 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" (продукт «Кредит на розвиток бізнесу»).

Ухвалами Господарського суду Чернігівської області від 27.08.2021 та від 15.09.2021 постановлено Центру надання адміністративних послуг міста Чернігів протягом п`яти днів з моменту отримання ухвали надати інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

22.09.2021 на адресу Господарського суду Чернігівської області від Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради надійшла відповідь від 21.09.2021 № 09-05/3375 про надання інформації щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 24.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Крім того, даною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду та позивачу у порядку, визначеному ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, та попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у даній справі та здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 314, № 306.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Граничним строком на подання відзиву в даній справі є 18.10.2021. Проте відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзиву у встановлений судом строк не надав.

Згідно частини 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від сторін до суду не надходило.

Відтак, розгляд даної справи здійснюється судом без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, що передбачено ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Предметом позову є стягнення з відповідача 52 785,06 грн заборгованості за кредитним договором, у тому числі 33 054,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 0,03 грн заборгованості по відсоткам, 16 871,95 грн заборгованості по комісії, 2010,36 грн пені та 848,72 грн штрафу.

До обставин, які є предметом доказування у справі належить: наявність правових підстав для виникнення грошових зобов`язань відповідача по суті спору, наявність факту невиконання відповідачем грошових зобов`язань, наявність підстав для нарахування сум відсотків, комісії та штрафних санкцій (пені, штрафу), доведеність нарахованої позивачем загальної суми боргу, наявність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів.

Як убачається із матеріалів справи, між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" (далі - Банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Позичальник) підписана заява - договір №ID7288745 від 15.11.2019 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" (продукт «Кредит на розвиток бізнесу») (далі - Договір). Заява підписана сторонами шляхом накладення електронного цифрового підпису сторін.

Відповідно до п. 1.1 Договору за умови наявності вільних коштів Банк зобов`язується надати Позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_2 , відкритий у АТ "ТАСКОМБАНК" з цільовим використанням на поповнення обігових коштів; придбання основних засобів; рефінансування кредиту іншого банку.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що розмір кредиту складає 35 000,00 грн.

Валюта кредиту - гривня (пункт 2.2 договору).

Положеннями пункту 2.3.1 Договору передбачено, що розмір процентної ставки за користування кредитом складає 0,0001% річних.

За змістом пункту 2.3.2 Договору розмір комісійної винагороди є фіксований та складає 2,99% від суми виданого кредиту (щомісячно).

Згідно з п. 2.4.1.-2.4.3. Договору погашення основного боргу за кредитом, сплата процентів - щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення Договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів які передують календарному числу місяця, в яке було укладено Договір, включно із цим числом;

сплата комісійної винагороди за кредитом - щомісяця, починаючи з другого місяця, наступного за місяцем укладення Договору, до календарного числа місяця, в яке було укладено Договір, включно із цим числом. Сума комісійної винагороди за перший місяць кредитування сплачується у день надання кредитних коштів;

сплата комісійної винагороди (за наявності) за видачу кредиту - одноразово і сплачується у день надання кредитних коштів;

сторони узгодили, що графік погашення кредиту надається у Додатку 1 до цього Договору та доступний Клієнту у системі «ТАС24 Бізнес».

Починаючи з наступного повного календарного місяця від дати укладення Кредитного договору забезпечити чисті обороти (грошові надходження на рахунок Позичальника від основної діяльності - реалізації продукції та товарів, виконання робіт, надання послуг) за своїм поточним рахунком, відкритим у Банку, в сумі не менше 4100,00 грн. Моніторинг стану відповідності оборотів по поточному рахунку проводиться Банком щомісячно.

У випадку невиконання або неналежного виконання даних умов, Банк має право нарахувати, вимагати сплати та стягнути, а Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 0,5% річних від суми виданого кредиту, за кожен місяць в якому не було виконано зобов`язання, що є підставою для застосування неустойки (невиконання або неналежного виконання умов, встановлених в цьому пункті) до припинення цих обставин.

Строк кредиту: 36 місяців з дати укладення Договору.

За умовами пункту 3.2 Договору остаточне погашення за кредитом Позичальник повинен здійснити не пізніше терміну, зазначеного в пункті 2.6 Договору.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що у випадку порушення позичальником будь - якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

Цей договір, Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" та Цінові параметри продукту є кредитним договором (пункт 4.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.2.1 Договору умови цього договору визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті банку http://www.tascombank.com.ua та укладається лише шляхом приєднання до договору в цілому.

Строк дії Договору встановлений в розділі 18 Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «ТАСКОМБАНК» (п.4.3. Договору).

Дата підписання Заяви-договору шляхом накладення електронних підписів обох сторін вважається датою укладення Договору (п.4.4. Договору).

На виконання умов Договору 15.11.2019 Банк перерахував кредитні кошти на рахунок Позичальника в сумі 35 000 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 15.11.2019 по 11.08.2021.

Відповідач свій обов`язок по поверненню кредитних коштів виконав частково.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, позивач надіслав на його адресу повідомлення - вимогу №6627/70.1 від 14.04.2021 про дострокове повернення кредиту у зв`язку із заборгованістю по кредиту, що станом на 14.04.2021 становить: 19 432,00 грн основного боргу, 13 622,00 грн простроченого боргу, 0,03 грн простроченої заборгованості по процентам, 11 639,45 грн простроченої комісії, 1046,50 грн строкової комісії, 3228,41 грн штрафних санкцій.

Направлення вимоги на адресу відповідача підтверджується описом вкладення у цінний лист №387, фіскальним чеком від 19.04.2021 та списком №8023 згрупованих відправлень Укрпошта Експрес.

Відповідач повідомлення - вимогу залишив без відповіді, суму кредиту не повернув.

Станом на 11.08.2021 заборгованість відповідача по Договору склала 52 785,06 грн, а саме: 33 054,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 0,03 грн заборгованості по відсоткам, 16 871,95 грн заборгованості по комісії, 2010,36 грн пені на суму простроченої заборгованості за період з 11.02.2021 по 10.08.2021 та 848,72 грн штрафу за період з 11.02.2021 по 10.08.2021.

Відповідач доказів сплати заборгованості не надав, що і стало підставою звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Як вбачається із витягу з ЄДР 15.04.2020 ОСОБА_1 за власним рішенням було припинено статус фізичної особи-підприємця.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 було втрачено статус фізичної особи-підприємця, спірні правовідносини між АТ "ТАСКОМБАНК" та ОСОБА_1 виникли щодо здійснення господарської діяльності. Станом на дату отримання кредитних коштів ОСОБА_1 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця.

Зважаючи на те, що спір виник щодо неналежного виконання умов кредитного договору, сторонами якого були юридична особа та фізична особа-підприємець, то втрата в подальшому фізичною особою статусу фізичної особи-підприємця не впливає на юрисдикцію такого спору, який згідно вимог статті 20 ГПК України підвідомчий Господарському суду Чернігівської області.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору, зокрема постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14/144цс 18), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 5 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18), від 09.10.2019 р. №127/23144/18.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

За змістом ст. 11, 525, 526 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей бо інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з надання позики.

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено з наявних у матеріалах справи виписок по рахунку відповідача, останній належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість з повернення позивачу кредиту в сумі 33 054,00 грн.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач частково виконав свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а також сплаті комісії та відсотків за користування кредитом.

З урахуванням графіку погашення Кредиту, який є Додатком №1 до заяви-договору № ID7288745, позивачем здійснювався розподіл коштів, сплачених відповідачем (з визначенням призначення платежу: "погашення заборгованості за кредитним договором № ID7288745") наступним чином: 1946,00 грн в погашення основної заборгованості, 0,01 грн - відсотки за користування кредитом, 5104,55 грн - комісія за кредитним договором.

За таких обставин, станом на 11.08.2021 заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 33 054,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 0,03 грн заборгованості по відсоткам, 16 871,95 грн заборгованості по комісії, підтверджуються матеріалами справи.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, по відсоткам та по комісії є обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача в частині стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.546, 549 Цивільного кодексу України, зокрема, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

У інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно п. 3.3 Договору у випадку порушення Позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

Згідно з п.2.5 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання даних умов, Банк має право нарахувати, вимагати сплати та стягнути, а Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 0,5% річних від суми виданого кредиту, за кожен місяць в якому не було виконано зобов`язання, що є підставою для застосування неустойки (невиконання або неналежного виконання умов, встановлених в цьому пункті) до припинення цих обставин.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо порушення термінів внесення платежів, позивачем нараховано пеню у розмірі 2010,36 грн на суму простроченої заборгованості за період з 11.02.2021 по 10.08.2021 та штраф у розмірі 848,72 грн за період з 11.02.2021 по 10.08.2021.

Водночас, суд не може погодитись з визначеним позивачем періодом нарахування пені з огляду на положення пункту 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, яким визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 8 розділу 9 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, згідно яких у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

При цьому, ч. 2 статті 5 Цивільного кодексу України визначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі №1-7/99 зазначено, що надання зворотної дії в часі законам та іншим нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Тобто, вказаний вище Закон має зворотну дію в часі.

Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, строки повернення кредиту та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" на усій території України встановлено з 12.03.2020 року карантин, суд дійшов висновку, що починаючи з 12.03.2020 позичальника звільнено від обов`язку сплати штрафу та пені за прострочення повернення тіла кредиту та процентів.

Отже, зважаючи на вищенаведені приписи чинного законодавства, які обмежують період нарахування штрафних санкцій, в тому числі штрафу і пені, що підлягає стягненню із суб`єкта господарювання у зв`язку з порушенням ним господарського зобов`язання в період карантину, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу та пені слід відмовити в повному обсязі, оскільки період нарахування пені збігається із періодом карантину, запровадженого на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, враховуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" до ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково в частині стягнення 33 054,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 0,03 грн заборгованості по відсоткам та 16 871,95 грн заборгованості по комісії. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2010,36 грн пені та 848,72 грн штрафу слід відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача 2147,05 грн судового збору.

Керуючись ст. 73-80, 86, 123, 129, 232, 233, 236-241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення 52785,06 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" (, вул. С. Петлюри, б. 30, м. Київ, 01032) 33 054,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 0,03 грн заборгованості по відсоткам, 16 871,95 грн заборгованості по комісії та 2147,05 грн витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" до ОСОБА_1 в частині стягнення 2010,36 грн пені та 848,72 грн штрафу. відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор