ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

про вжиття заходів забезпечення позову

23 жовтня 2021 року м. ХарківСправа № 922/4120/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву (вх. № 24249 від 13.10.2021 р.) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торг-Промисловість" про вжиття заходів забезпечення позову

по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торг-Промисловість", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК, Нововодолазький р-н, село Старовірівка
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Торг-Промисловість» (надалі - Заявник) з заявою (вх. № 24249 від 13.10.2021), де просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК», ідентифікаційний код юридичної особи 40155319, ІПН 09, Рахунок IBAN НОМЕР_1 у банку АТ «ПІВДЕННИЙ» у м. Одеса, Україна, Рахунок IBAN - НОМЕР_2 в ПАТ Альфа-Банк, МФО 300346) на суму основного боргу у розмірі 19 883 162,44 (дев`ятнадцять мільйонів вісімсот вісімдесят три тисячі сто шістдесят дві гривні 44 коп.) гривень.

Подана заява мотивована тим, що у зв`язку з недобросовісними діями Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» утворилась заборгованість, яка останнім не погашається більше року, уникають зустрічей та порозумінь, відмовчувався від листування.

18.10.2021 р. заявнику стало відомо, що у газету «Прем`єр» від 14.10.2021р. №243 (7691), яка є найкрупнішим сайтом приватних оголошень м. Харків та області для фізичних осіб та бізнесу, ТОВ «Агрохолдінг Восток» подало оголошення про те, що 15.10.2021 р. в 11:30 год. буде відбуватися аукціон, організований Відповідачем, на якому буде відбуватися продаж належного йому майна та сільськогосподарської техніки.

Так, на думку заявника це дає привід стверджувати, що Відповідач здійснює цілеспрямовані дії, направлені на вчинення таких дій, які полягають в подальшій реалізації його майна, на яке, у разі задоволення позову про стягнення грошових коштів, може бути накладений арешт з метою його подальшої реалізації.

Це є привидом стверджувати, що у Позивача є обґрунтована підозра, що у разі невжиття заходів забезпечення позову в вигляді арешту належного Відповідачу майна та грошових коштів, є реальна загроза невиконання рішення суду, у разі задоволення позову. Тому як до часу, коли рішення суду буде підлягати виконанню, Відповідач може не мати, а ні грошей, а ні майна, за рахунок якого можливо буде виконати рішення суду. Враховуючи те, що сума боргу є досить значною, то забезпечити належне виконання рішення суду можливо лише задоволення даної заяви, шляхом накладення арешту на все майно, яке належить ТОВ «Агрохолдінг Восток», а також на грошові кошти, які можуть перебувати на рахунках, зазначених в заяві.

Підстави звернення до суду з відповідною заявою (нижче наведено її детальний зміст) обґрунтовується Позивачем на підставі укладених договорів та підписаних актів, накладних та інших документів, що підтверджують відношення до Відповідача, а дії останнього призводять до порушення прав заявника.

З Договору про відступлення права вимоги № 1 від 05 квітня 2021 року (Договір 1) вбачається, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-ПРОМИСЛОВІСТЬ» () перейшло право вимоги як Нового Кредитора від Первісного Кредитора (ТОВ «АГРОСОЮЗ-2016») до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК», уклали договір, яким сторони підтвердили право вимоги, що засновано на Договорі оренди сільгосптехніки № 20/01-О від 20.01.2020 року, укладеного між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та боржником: ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК».

У відповідності до умов Договору про відступлення права вимоги № 2 від 11 червня 2021 року (Договір 2), Позивач (заявник) набув право вимоги, як Новий Кредитор від Первісного Кредитора (ТОВ «АГРОСОЮЗ-2016»), що засновано на Договорі поставки №3/03 С від 02 березня 2020р., укладеного між ТОВ «АГРОСОЮЗ-2016» та боржником ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК», де на підставі п. 1 цього Договору (Позивач) отримав право вимоги на суму 14 634 612,00 грн. від боржника (ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК») за умови невиконання останнім боргу за Договором поставки №3/03 С від 02 березня 2020 р. по продажу покупцю соняшника врожаю 2020 року, що був визначений у п. 1.2. Договору поставки №3/03 С від 02 березня 2020р.

З укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» (Орендодавець та Товариством з обмеженою відповідальністю АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК (Орендар) Договору оренди сільгосптехніки з екіпажем № 20/01-0 від 20.01.2020 року вбачається (п.1.1), що Орендодавець передав в оренду Орендарю сільськогосподарську техніку у строк з дати його підписання і до моменту його закінчення, який визначений пунктом 8.1. Договору, а саме: до 31.12.2020 р., у відповідності до актів, на які заявник посилається:

Згідно Акту наданих послуг № 60 від 16 липня 2020 року., підписаним уповноваженими сторонами ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» встановлено надання такої послуги по внесенню міндобрива, дискування, підвезенню мінеральних добрив, боронування зябу, послуг по внесенню міндобрив, боронування посіву, послуги по перевезенню вантажів на суму 480176,40 грн., у т.ч. ПДВ-20%;

Згідно Акту наданих послуг № 61 від 16 липня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» сторонами встановлено надання такої послуги по внесенню міндобрива, культивації, підвезенню мінеральних добрив, боронування посіву, послуг по внесенню міндобрив, послуги по перевезенню вантажів, посіву соняшника, посіву кукурудзи на суму 823693,49 грн., у т.ч. ПДВ-20%;

Згідно Акту наданих послуг № 75 від 16 липня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» встановлено надання такої послуги по підвезенню насіння до сівалок на суму 99300,00 грн., у т.ч. ПДВ-20%;

Згідно Акту наданих послуг № 76 від 31 серпня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» встановлено надання такої послуги по внесенню міндобрива, культивації, підвезенню мінеральних добрив, послуги по перевезенню вантажів, посіву соняшника, посіву кукурудзи, оприскування польових культур ЗЗР, підвезення ЗЗР до оприскувача, підвезення води до оприскувача, послуги по підвезенню насіння до сівалок на суму 1129295,45 грн. у т.ч. ПДВ-20%;

Згідно Акту наданих послуг № 103 від 31 серпня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» встановлено надання такої послуги по міжрядному обробітку сільгоспкультури, послуги по перевезенню вантажів, оприскування польових культур ЗЗР, підвезення ЗЗР до оприскувача, підвезення води до оприскувача, послуги по підвезенню насіння до сівалок на суму 1728725,02 грн. у т.ч. ПДВ-20%;

Згідно Акту наданих послуг № 149 від 31 серпня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» встановлено надання такої послуги по перевезенню вантажів, оприскування польових культур ЗЗР, підвезення ЗЗР дол. оприскувача, підвезення води до оприскувача, послуги по збиранню озимої пшениці, послуги по перевезенню озимої пшениці, дискування на суму 631808,34 грн., у т.ч. ПДВ 20%;

Згідно Акту наданих послуг № 150 від 31 серпня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» встановлено надання такої послуги по перевезенню вантажів, послуги по збиранню озимої пшениці, послуги по перевантаженню озимої пшениці, дискування, послуги по глибоко рихленню, послуги по оранці ґрунту на суму 355551,74 грн. у т.ч. ПДВ-20%.

Так, орендодавець - Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» передало в оренду Орендарю - Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» сільськогосподарську техніку і за цим договором орендна плата склала суму у розмірі 5 248 550,44 грн., які Орендар не сплатив Орендодавцю.

Згідно п. 4.2. Договору оренди сільгосптехніки з екіпажем № 20/01-О від 20.01.2020 року, моментом оплати послуг Орендодавця вважається дата зарахування грошових коштів від Орендаря на розрахунковий рахунок Орендодавця. За умовами п. 4.3. цього Договору, по закінченні робіт, між сторонами складається акт наданих послуг, який є підставою для оплати орендної плати Орендарем в адресу Орендодавця.

Згідно п. 3.4. Орендар взяв на себе обов`язок своєчасно сплатити орендну плату за отриману спецтехніку в оренду.

Орендодавець довів суму заборгованості до Орендаря, вказав йому строк на оплату суми боргу, але оплата з боку Орендаря своєчасно не була проведена до цього часу.

На підставі таких наданих послуг Сторонами було підтверджено реальність та настання існуючих орендних відносин, про що Орендодавець надав Орендарю Податкові накладні, в яких суми ПДВ співпадають з наданими послугами так само як і суми, що були зафіксованими сторонами в актах наданих послуг. Так, наприклад,

Податковою накладною № 90 від 16.07.2020 р. сторонами зафіксовано послуга за Актом наданих послуг № 75 від 16 липня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» встановлено надання такої послуги по підвезенню насіння до сівалок на суму 99300,00 грн., у т.ч. ПДВ-20% - 16550,00 грн.;

Податковою накладною № 91 від 16.07.2020 р. сторонами зафіксовано послуга за Актом наданих послуг № 60 від 16 липня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» встановлено надання такої послуги по внесенню міндобрива, дискування, підвезенню мінеральних добрив, боронування зябу, послуг по внесенню міндобрив, боронування посіву, послуги по перевезенню вантажів на суму 480176,40 грн., у т.ч. ПДВ-20% - 80029,40 грн.;

Податковою накладною № 92 від 16.07.2020 р. сторонами зафіксовано послуга за Актом наданих послуг № 61 від 16 липня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» сторонами встановлено надання такої послуги по внесенню міндобрива, культивації, підвезенню мінеральних добрив, боронування посіву, послуг по внесенню міндобрив, послуги по перевезенню вантажів, посіву соняшника, посіву кукурудзи на суму 823693,49 грн., у т.ч. ПДВ-20% -137282,25 грн.;

Податковою накладною № 208 від 16.12.2020 р. сторонами зафіксовано послуга за Актом наданих послуг № 76 від 31 серпня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» встановлено надання такої послуги по внесенню міндобрива, культивації, підвезенню мінеральних добрив, послуги по перевезенню вантажів, посіву соняшника, посіву кукурудзи, оприскування польових культур ЗЗР, підвезення ЗЗР до оприскувача, підвезення води до оприскувача, послуги по підвезенню насіння до сівалок на суму 1129295,45 грн. у т.ч. ПДВ-20% - 188215,91 грн.;

Податковою накладною № 209 від 16.12.2020 р. сторонами зафіксовано послуга за Актом наданих услуг № 103 від 31 серпня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» встановлено надання такої послуги по міжрядному обробітку сільгоспкультури, послуги по перевезенню вантажів, оприскування польових культур ЗЗР, підвезення ЗЗР до оприскувача, підвезення води до оприскувача, послуги по підвезенню насіння до сівалок на суму 1728725,02 грн. у т.ч. ПДВ-20% - 288120,84 грн.;

Податковою накладною № 210 від 16.12.2020 р. сторонами зафіксовано послуга за Актом наданих услуг № 149 від 31 серпня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» встановлено надання такої послуги по перевезенню вантажів, оприскування польових культур ЗЗР, підвезення ЗЗР дол. оприскувача, підвезення води до оприскувача, послуги по збиранню озимої пшениці, послуги по перевезенню озимої пшениці, дискування на суму 631808,34 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 105301,39 грн.;

Податковою накладною № 211 від 16.12.2020 р. сторонами зафіксовано послуга за Актом наданих услуг № 150 від 31 серпня 2020 року, підписаним між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» встановлено надання такої послуги по перевезенню вантажів, послуги по збиранню озимої пшениці, послуги по перевантаженню озимої пшениці, дискування, послуги по глибоко рихленню, послуги по оранці ґрунту на суму 355551,74 грн. у т.ч. ПДВ-20% - 59 258,62 грн. Усі податкові накладні зареєстровані в ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується квитанціями, що документ прийнято в ДФС (ПН).

По всім вказаним сумам Орендодавець поніс збитки, враховуючи, крім амортизацію спецтехніки з заробітної плати екіпажу такої техніки, витрати на дизпаливо, ремонт и після проведених польових робіт, які використовував Орендар, а також, у тому числі, сплачений податок з добавленої вартості, який сплачується за першої подією згідно Податкового Кодексу України в адресу державного бюджету на рахунок держказначейства, оскільки згідно до п. 187.1 ПК України, у ПДВ-обліку важлива перша подія. Адже переважно податкові зобов`язання (ПЗ) у продавця/податковий кредит (ПК) у покупця виникають за оплатою або відвантаженням (наданням товару чи послуг. Так, ст. 187.1 ПКУ визначає, що Датою виникнення ПЗ з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Разом, сума заборгованості Орендаря перед Орендодавцем склала суму у розмірі 5 248 550,44 гривень.

Згідно п. 1.1. Договору поставки №3/03 С від 02 березня 2020р. вбачається, що покупець - Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОСОЮЗ-2016» мав намір купити соняшник врожаю 2020 року, визначений у п. 1.2. даного Договору поставки №3/03 С від 02 березня 2020р., а саме: у кількості 1630 +/- 10% за ціною 9000,00 грн. ПДВ а разом 2 445 000,00 грн. у т.ч. ПДВ 20% за місцем його поставки франко-склад (EXW) згідно міжнародних правил Інкотермс 2010 р. на складі Харківська область, Валківський район, с. Старий Мерчик у строк поставки Продавцем до 31.12.2020 р.

Згідно п. 4.3. Договору поставки №3/03 С від 02 березня 2020р. покупець мав право здійснити попередню оплату продавцю за товар згідно Договору.

Згідно п. 4.3. Договору та платіжного доручення № 261 від 11 березня 2020 р. платник - Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОСОЮЗ-2016» сплатило кошти Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» за придбання соняшника врожаю 2020 р. у сумі 1 643 400,00 грн.

Згідно п. 4.3. Договору та платіжного доручення № 376 від 06 серпня 2020 р. платник - Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОСОЮЗ-2016» сплатило кошти Товариству з обмеженою відповідальністю АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК за придбання соняшника врожаю 2020 р. у сумі 12 991 212,00 грн.

Разом покупець сплатив суму товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» у розмірі 14 634 612,00 грн. за товар, проти постачальник кошти за товар від покупця тримав, а врожай соняшнику не поставив в адресу покупця.

Згідно п. 2.4. даного Договору, такий товар мав бути поставленим у строк до 31.12.2020 року, а згідно п. 2.8. Договору, Постачальник зобов`язаний надати Покупцю достатнє повідомлення щодо часу і місця, коли і де товар буде наданий у розпорядження Покупця та надати Покупцю видаткову накладну.

На підставі таких оплат Сторонами було підтверджено реальність проведених платежів товарогосподарських операцій, про що продавець надав покупцю Податкові накладні, в яких суми ПДВ співпадають з наданими платежами.

Так, наприклад, Податковою накладною № 14 від 11.03.2020 р. сторонами зафіксовано послуга по оплаті коштів у якості попередньої оплати згідно платіжного доручення № 261 від 11 березня 2020 р. де платник - Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОСОЮЗ-2016» сплатило кошти Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» за придбання соняшника врожаю 2020 р. у сумі 1643400,00 грн., з яких сума ПДВ 20% склала суму 273 900,00 грн.

Податковою накладною № 31 від 06.08.2020 р. сторонами зафіксовано послуга по оплаті коштів у якості попередньої оплати згідно платіжного доручення № 376 від 06 серпня 2020 р. де платник - Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОСОЮЗ-2016» сплатило кошти Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» за придбання соняшника врожаю 2020 р. у сумі 12991212,00 грн., з яких сума ПДВ становить 2 165 202,00 грн. Усі податкові накладні зареєстровані в ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується квитанціями, що документ прийнято в ДФС (ПН).

По всім вказаним сумам покупець поніс збитки, враховуючи, крім втрату суми у розмірі 14 634 612,00 грн., за яку не було до цього дня поставлено соняшника (зернових), також і втрату зайво сплачених сум з ПДВ згідно ст. 187.1 ПКУ.

Вирішуючи вказану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, на підставі висновків, зроблених в результаті дослідження наявних у справі доказів та доказів поданих Позивачем разом із позовною заявою та заявою про забезпечення позову, враховуючи підтверджені ними обставини справи, аналізу доводів заяви, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Слід вказати, що з огляду на положення ст.ст. 13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 ГПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ста. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

А отже розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих Позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом спору у цій справі є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» грошових коштів в сумі 19 883 162,44 грн. за невиконання договірних зобов`язань.

З огляду на твердження Позивача про незаконність дій Відповідача, які підлягають дослідженню у даній справі, що перешкоджають заявнику отримати за договорами про відступлення права вимог з боржника грошової суми, оскільки існує обґрунтована загроза відсутності відповідної грошової суми у зв`язку з поданим оголошенням щодо майбутнього аукціону, організований Відповідачем, на якому буде відбуватися продаж належного йому майна та сільськогосподарської техніки, а отже їх переоформлення на інших осіб, перереєстрації, тощо.

У зв`язку з чим, обраний Позивачем вид забезпечення позову шляхом встановлення тимчасових обмежень щодо розпорядження майном, шляхом накладення арешту на майно в рамках суми заявленого позову до вирішення спору, є співмірним з позовними вимогами, має тимчасовий характер та не порушить прав та інтересів інших осіб, а також сторін справи.

Згідно правового висновку Верховного суду від 17.10.2019 року у справі № 640/7285/19, забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відтак, для обґрунтування позивачем необхідності застосування заходів забезпечення позову є достатнім надання доказів, які вказують на те, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були, тобто надають достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, але не виключно задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення та уникнення негативних наслідків в результаті невжиття таких заходів.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішеннях Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки заявник не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18.

Згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Так, право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін [рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Стгеесе), від 19 березня 1997 року. п. 40. Reports of Judgments and Decisions 1997-11]. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), GCJ. N 22774/93, n. 66. ECHR 1999-V).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 Конвенції як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Таким чином, господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Суд нагадує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Як зазначено заявником (Позивачем), то він намагався отримати інформацію з приводу наявності в Банківських установах грошових коштів, для чого був поданий адвокатський запит до Банку АТ «ПІВДЕННИЙ» у м. Одеса, Україна, та в ПАТ «Альфа-Банк», але на даний запит була надана відповідь, що дана інформація належить до банківської таємниці, та може бути отримана лише на запит суду або правоохоронного органу, який оформлюється ухвалою суду про витребування певних доказів. Проте у своїй заяві зазначає, що Відповідач має рахунок в установі банку: Рахунок IBAN НОМЕР_1 у банку АТ ПІВДЕННИЙ у м. Одеса, Україна, Рахунок IBAN - НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346.

Крім того, суд враховує, що зазначений вид та спосіб забезпечення позову не є суттєвими обмеженнями для Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» та інших учасників судового процесу, оскільки не має наслідком повного припинення господарської діяльності, жодним чином не заважає веденню ними власної звичайної господарської діяльності, не призводить до погіршення стану належного Відповідачу майна чи зниження його вартості, а також не позбавляє можливості виконання ним своїх функцій.

В підсумку з урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду по даній справі, а отже про наявність та достатність передбачених законом (ст. 136, 140 ГПК України) правових підстав для застосування у даній справі заходів забезпечення позову у вигляді: накладення арешту на грошові кошти належні Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» (ідентифікаційний код юридичної особи 40155319, ІПН 09, Рахунок IBAN НОМЕР_1 у банку АТ «ПІВДЕННИЙ» у м. Одеса, Україна, Рахунок IBAN - НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346) та на майно в межах суми заявленої у позові - 19 883 162,44 (дев`ятнадцять мільйонів вісімсот вісімдесят три тисячі сто шістдесят дві гривні 44 коп.) гривень.

Застосування обраних заявником заходів забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову є законною, обґрунтованою і тому підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про зустрічне забезпечення, суд враховує положення ст.141 ГПК України, згідно яких суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник в порядку зустрічного забезпечення. Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

Законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (ч. 1 ст. 141 ГПК України): відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову (Постанова КГС ВС по справі № 911/1695/18).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Торг-Промисловість» звернулось до господарського суду з позовом до Відповідача з метою захисту своїх прав як сторони, яка набула права вимоги по спірним договорам, посилаючись на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за вищезазначеним договорам в частині погашення заборгованості, а також наявної можливості ухилення від сплати шлях розпродажу майна, що підтверджується наявними в газеті «Прем`єр» від 14.10.2021р. № 243 (7691) оголошення про те, що 15.10.2021 р. в 11:30 год. буде відбуватися аукціон, організований ТОВ «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК», на якому буде відбуватися продаж належного йому майна та сільськогосподарської техніки.

Так, щодо вжиття заходів зустрічного забезпечення позову суд посилається на ту обставину, що застування судом заходів забезпечення позову може спричинити збитки Відповідачу за умов не вжиття зустрічного забезпечення, оскільки розгляд справи № 922/4120/21 знаходиться лише на стадії відкриття провадження та призначення підготовчого засідання, учасники справи можуть оскаржувати процесуальні рішення суду, а тому, враховуючи час розгляду справи та час розгляду можливих скарг учасників, банківська гарантія є достатнім заходом зустрічного забезпечення в межах заявленої до стягнення суми та застосованих заходів забезпечення позову.

Господарський суд наголошує, що метою вжиття зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості реального виконання рішення суду, убезпечення учасників справи від неможливості ефективно захистити свої законні права та інтереси в межах даного судового процесу, недопущення погіршення стану учасників спірних відносин до вирішення спору по суті. При цьому, при вжитті заходів зустрічного забезпечення позову суд має враховувати інтереси обох сторін, як Позивача, так і Відповідача щодо забезпечення відшкодування можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову ухвалою суду у даній справі.

При вирішенні питання щодо застосування зустрічного забезпечення позову суд враховує наступні обставини:

- спір між сторонами виник щодо відносин дії спірних договорів, дій сторін щодо його способу та порядку виконання;

- в матеріалах справи наявні докази, які підлягають оцінці судом під час розгляду справи по суті;

- зустрічне забезпечення вживається судом за умов можливого понесення особою, збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Тобто, на час розгляду заяви про забезпечення позову суд оцінює гіпотетичну ймовірність понесення цих збитків Відповідачем, які в силу певних майбутніх обставин можуть настати або, навпаки, не настати.

В заяві про забезпечення позову Позивачем (заявником) зазначена пропозиція про зустрічне забезпечення з метою забезпечення відшкодування можливих збитків Відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (відповідно до п. 6 ч.1 ст. 139 ГПК України у вигляді банківської гарантії на суму 19 883 162,44грн, що дорівнює заявленої у позові суми основного боргу в розмірі 19 883 162,44 грн.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник в порядку зустрічного забезпечення.

Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення. Особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення. Якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення. Ухвала про зустрічне забезпечення може бути оскаржена разом із ухвалою про забезпечення позову або окремо.

З огляду на викладені норми та враховуючи, що звернення Позивачем з даним позовом до суду здійснюється шляхом реалізації особистого права, суд, з метою гарантії захисту особистих та майнових прав Відповідача, вважає за необхідне вжити зустрічних заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання Позивача надати гарантію банку на суму позову яка підлягає стягненню.

Дане зустрічне забезпечення у випадку настання обумовлених ч. 1 ст. 146 ГПК України обставин спростить можливість відновлення Відповідачем своїх охоронюваних прав або інтересів, порушених внаслідок вжиття відповідних заходів забезпечення позову, шляхом отримання відшкодування збитків, заподіяних таким забезпеченням позову, за рахунок Позивача, адже в першу чергу таке відшкодування буде здійснюватися за рахунок коштів зустрічного забезпечення.

Визначаючи розмір зустрічного забезпечення судом врахована пропозиція Позивача щодо застосування заходів зустрічного забезпечення у вигляді банківської гарантії грошових коштів в розмірі 19 883162,44 грн, яка є співмірними із вжитим за заявою Позивача заходами забезпечення його позову.

З огляду на викладене, з метою гарантії захисту прав і інтересів сторін даного спору на час його вирішення суд вважає за необхідне вжити заходів зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання Позивача здійснити зустрічне забезпечення можливих збитків Відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову по справі № 922/4120/21, також шляхом надання банківської гарантії на суму 19883162,44 грн протягом семі днів з дня постановлення цієї ухвали.

У принципі 7 доповіді Асоціації міжнародного права Про забезпечувальні та запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі (ILA, 1996) зазначається, що суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

Відтак, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів Позивача, зустрічне забезпечення спрямоване насамперед на захист інтересів Відповідача. Фактично це є збереженням status-quo між сторонами до ухвалення остаточного рішення суду.

При вирішенні питання про зустрічне забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і зустрічним забезпеченням та предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід зустрічного забезпечення забезпечити фактичне виконання судового рішення у випадку залишення позову без розгляду або закриття провадження, або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову.

При цьому господарський суд вказує, що зустрічне забезпечення шляхом надання гарантії банку є альтернативним варіантом для Позивача, у випадку не реалізації якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Торг-Промисловість» може внести кошти на депозитний рахунок суду, з огляду на те, що гарантія банку має бути надана протягом семі днів з дня постановлення цієї ухвали.

Окремо господарський суд звертає увагу Позивача на те, що банківська гарантія повинна містити відомості щодо обізнаності банку про розгляд цієї справи судом та обставини, наявність яких зумовила необхідність у вжитті заходів забезпечення позову та зустрічного забезпечення.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням «Про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі - Положення), відповідно до пункту 9 частини третьої розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

У даному випадку Гарантія є безумовною і безвідкличною, це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого Гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

Законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Проте обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Поряд з цим статтею 1 Уніфікованих правил для гарантій за вимогою в редакції 1992 року (публікація Міжнародної торгової палати № 458 (МТП № 458) визначено, що ці правила застосовуються до будь-якої банківської гарантії або доповненню до неї, яку гарант зобов`язався надати та в якій зазначено, що вона складена згідно з цими правилами (публікація МТП № 458) та обов`язкова для всіх сторін в гарантійному зобов`язанні, якщо інше прямо не зазначено в гарантії або доповненні до неї.

Згідно з пунктом 2 вказаних Правил гарантія за своєю природою є самостійною угодою, незалежною від основного контракту або тендера, на яких вона ґрунтується, а тому гарант ніяким чином не пов`язаний таким контрактом або тендером, незважаючи на те, що посилання на них міститься в тексті гарантії. Обов`язок гаранта - це сплата грошової суми, зазначеної у гарантії, при представленні письмової вимоги її сплатити і інших документів, зазначених у гарантії, які за зовнішніми ознаками відповідають умовам, описаним у гарантії.

Суд зазначає, що зміст Гарантії повинен відповідати вимогам статті 563 ЦК України та Положення та повідомляє, що у відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже враховуючи вимоги передбачені ст. 141 ГПК України, обставини справи та заяви про забезпечення позову, що полягає не тільки в захисті порушеного права Позивача, а також і Відповідача у вигляді зустрічного забезпечення, суд вважає за доцільне повідомити Заявника щодо особи, яка може бути погоджена судом стосовно надання гарантії банком, так на думку суду такою особою є АТ КБ «ПриватБанк», оскільки держава є єдиним акціонером Банку, якому належить 100% акцій, а функції з управління корпоративними правами держави здійснює Кабінет Міністрів України, що виконує функції вищого органу управління державного банку, або АТ «Укрексімбанк» який є акціонерним товариством, 100% акцій якого належать державі в особі Кабінету Міністрів, з тих же підстав.

Задля правильного розуміння і застосування у цій справі норм права стосовно вжиття заходів забезпечення позову, щоб воно було очевидним і не викликало розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення у сторонньої особи, суд звертається до правової позиції ВП ВС, яка викладена у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17. Так, ВП ВС зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому за змістом наведеної норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18 та від 05.09.2019 у справі № 911/527/19).

Таким чином, аналіз положень ст.ст. 136, 137 ГПК України, вказує на те, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Таким на думку суду, є оголошення у газеті «Прем`єр» від 14.10.2021р. № 243 (7691), у яку ТОВ «Агрохолдінг Восток» подало оголошення про те, що 15.10.2021 р. в 11:30 год. буде відбуватися аукціон, організований Відповідачем, на якому буде відбуватися продаж належного йому майна та сільськогосподарської техніки, а результати проведеного аукціону та кількість проданого майна Відповідачем на час вжиття заходів забезпечення позову суду не відома попри те, що останній обізнаний про наявність цієї справи та вчинив за нею процесуальні дії у вигляді подання заяв та клопотань. Також Відповідач не надав ніякої інформації про проведення/не проведення цього аукціону та його результатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у справі № 922/4120/21 є вимога про стягнення коштів з Відповідача заборгованості в сумі 19 883 162,44 грн. за укладеними договорами.

Виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме Відповідач необхідну суму грошових коштів або майна.

Суд звертає увагу на те, що метою забезпечення Позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку Відповідача з тим, щоб забезпечити Позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь Позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходить з того, що наявні у матеріалах справи документи підтверджують, що вжиття заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав Позивача та такі заходи забезпечення позову є обґрунтованими, адекватними та співмірними заявленим позовним вимогам, враховуючи документально підтверджені наміри Відповідача здійснити відчуження свого майна через проведення аукціону.

Так, постановлюючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд на виконання приписів ВС у від 31.10.2019 по справі № 754/10714/18 (провадження № 61-1670св19), від 16.11.2020 по справі № 465/581/20 (провадження № 61-14189св20) стосовно того, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, враховує таке:

1. Між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення грошової заборгованості, а правовідносини у юридичній конструкції є складними;

2. Існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову внаслідок відсутності інформації про наявність грошових коштів або майна у Відповідача необхідних для виконання рішення суду у разі його задоволення;

3. З`ясовано дані про особу Відповідача;

4. З`ясовано відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник майбутнім позовним вимогам;

5. Вживані заходи не будуть перешкоджати господарській діяльності юридичної особи Відповідача;

6. Суд бере до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів внаслідок чого судом вживаються заходи зустрічного забезпечення у вигляді гарантії банку яка дорівнює ціні позову;

7. Суд при розгляді зазначеного питання про забезпечення не перевіряє обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову;

8. Суд вважає, що забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

9. Застосовані заходи забезпечення є співмірними із майбутніми позовними вимогами;

10. Суд вважає, що задоволення заяви не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

11. Застосовані заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

12. Відповідачем не вживалися дії щодо сплати грошових коштів на користь Позивача за договорами;

13. Поведінку Відповідача щодо відчуження власного майна на аукціоні про що свідчить відповідне оголошення надане заявником до матеріалів справи;

14. Відсутність у суду інформації щодо наявності власного нерухомого майна Відповідача;

15 Наявність надвеликої суми стягнення та відсутності інформації від Відповідача щодо обсягу кредиторських зобов`язань;

16. Вчинення Відповідачем процесуальних дій по справі у вигляді подання заяв та клопотань та не подання останнім відомостей про його спроможність виконати рішення суду, у разі його задоволення, через надання інформації про його майновий стан, включаючи інформацію про майно та грошові кошти;

17. Відсутність відомостей про те, що Відповідач не вживатиме дій щодо відчуження майна, за рахунок якого можливо було б виконати рішення суду у разі задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, враховуючи інформацію про проведення ним аукціону.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 чинності Закон від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким внесено зміни до ГПК, зокрема змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає Позивач та Відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, СУД ВИРІШУЄ ВІДПОВІДНО ДО СВОГО ВНУТРІШНЬОГО ПЕРЕКОНАННЯ.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зокрема, суд зазначає, що відповідно до Постанови КГС ВС від 21 серпня 2020 року по справі № 904/2357/20 у схожих правовідносинах зазначено тотожні тези.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що забезпечення позову шляхом обраного заявником способу є обґрунтованими, оскільки такий спосіб забезпечення позову відповідає чинному законодавству (ч. 1. п. 1 ст. 137 ГПК України ) та є співмірним із заявленими позовними вимогами. У разі невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, матиме місце можливе порушення прав, у спосіб який може бути визнаний таким, що не відповідає вимогам закону та підлягає захисту у судовому порядку.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд суб`єктивно оцінює підстави для вжиття заходів забезпечення позову в межах суб`єктивного права наданого йому законодавцем в межах ст.ст. 136-137 ГПК України задля найбільш ефективної реалізації обраного позивачем способу захисту його порушеного права цивільного в межах заявленого позову та вважає, що вжиті заходи забезпечення позову відповідають критеріям розумності, обґрунтованості, адекватності, співмірності, збалансованості та співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими Позивачем вимогами (наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги), доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів (тотожні тези викладені у Постанові КГС ВС від 30.07.2020 № 910/3836/20, Постанові ВП ВС від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, Постанові ВС від 21 січня 2021 року по справі № 924/881/16 (924/811/20).

Стаття 137 ГПК України містить невичерпний перелік заходів забезпечення позову і припис про те, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. З огляду на зазначені законодавчі приписи і з`ясувавши на підставі аналізу обставин справи та оцінки наявних у ній доказів, що невжиття заходів, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд вважає за можливе застосувати синергетичний спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та майно в межах вартості суми пред`явленого позову. При цьому обов`язкового з`ясування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, процесуальним законом не передбачено. Так само не передбачено жодною нормою діючого ГПК України наявності індивідуально-визначених ознак майна відносно якого вживаються заходи забезпечення позву.

Останній відповідає логічному, синтаксичному та буквальному тлумаченню ч. 1 п. 1 ст. 137 ГПК України та кореспондується з висновками викладеними у Постанові КГС ВС по справі № 911/1695/18.

В межах застосування принципу Jura novit curia - «суд знає закони», суд має самостійно здійснити правильну правову кваліфікацію спірних відносин, (ВП ВС у справі № 662/397/15-ц від 08.06.2021) та принципу Dura Lex, Sed Lex «закон суровий, але це закон», зазначає:

1. Стосовно клопотання Відповідача про зловживання процесуальними правами Позивачем та її змісту.

По справам № 922/4118/21, 922/4119/21 та 922/4121/21 позовні заяви були залишені без руху 12.10.2021, 13.10.2021 та 13.10.2021 відповідно. Означене вказує на те, що при вирішенні питання щодо процесуальної долі поданої позовної заяви судом відповідно до ч. 5 п. 5 ст. 174 ГПК України, встановлено що Позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Суд зазначає, що по зазначеним вище справам № 922/4118/21, 922/4119/21 та 922/4121/21 відповідачами є різні суб`єкти ТОВ «Агроходинг Восток», ТОВ «Восток Агро», ТОВ «Восточний Холдинг» відповідно.

За цими провадженнями були постановлені інші процесуальні документи які не підпадають під виключний процесуальний імператив ч. 5 п. 5 ст. 174 ГПК України. Крім того, залишення позовної заяви без руху (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 174) не є процесуальним імперативом до її повернення при застосуванні ч. 10 ст. 11 ГПК України.

Відтак, зміст ч. 5 п. 5 ст. 174 ГПК України у синергетичному зв`язку зі змістом ч. 2 п. 2 ст. 43 ГПК із застосуванням ч. 10 ст. 11 ГПК України внаслідок суперечності та внутрішній непослідовності виключають можливість визнання зазначених дій зловживанням процесуальними правами.

Тому, суд критично ставиться до тези заявника про маніпулювання автоматизованим розподілом справ.

2. Стосовно заяви Відповідача про розгляд заяви про забезпечення позову у його присутності, то суд зазначає, що визначення такого порядку розгляду заяви про забезпечення позову є виключною прерогативою суду та його безумовним правом визначеним ч. 3 ст. 140 ГПК України, незалежно від наявності чи відсутності зав або клопотань з боку сторони або іншого учасника справи.

Крім того, суд зазначає, що вкрай обмежені строки розгляду заяв про забезпечення позову (два дні з дня її надходження) без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 140 ГПК України) є закріпленим запобіжним механізмом з боку законодавця, який унеможливлює здійснення негативних та протиправних дій з боку особи відносно якої вживаються відповідні заходи всупереч інтересам позивача (заявника).

Також, суд зазначає, що на Відповідачем не доведено винятковості випадку який би слугував підставою для розгляду заяви про забезпечення позову у судовому засіданні з викликом сторін.

3. Щодо посилання Відповідача на цивільну справу № 201/5847/21 яка розглядається Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, то суд зазначає, що по останній не прийнято остаточного процесуального рішення по суті, а однією зі сторін у справі є фізична особа. Крім того зазначена справа знаходиться на розгляді Дніпровського апеляційного суду на стадії оскарження ухвали місцевого суду про скасування заходів забезпечення позову (розгляд останньої відповідно до відомостей з ЄДРСР призначено о 14:05 годині 08 грудня 2021 року). Означені обставини свідчать про відсутність наявних заходів забезпечення позову в межах виниклих правовідносин.

Тому суд позбавлений можливості посилатись на встановлені факти які не підлягають доказуванню в межах ч.ч. 4, 7 ст. 75 ГПК України.

4. За наявним кримінальним провадженням на яке посилається Відповідач також відсутній обвинувальний вирок суду який набрав законної сили. Відтак, за цим аргументом, суд також позбавлений можливості посилатись на встановлені факти які не підлягають доказуванню в межах ч.ч. 6, 7 ст. 75 ГПК України.

Також суд вважає за доцільне зазначити, що у постанові КЦС ВС у справі № 308/8567/20 від 14 червня 2021 року зробив правові висновки щодо процесуального порядку розгляду заяви про забезпечення позову було встановлено, законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі; для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два дні та п`ять днів відповідно; першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті; у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки вже потім вирішувати питання про забезпечення позову; у разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Суд, врахувавши викладені вище обставини та характер правовідносин, що склалися між сторонами, приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що забезпеченням даного позову можуть спричинити Відповідачеві збитки, проте з урахуванням усіх наявних у справі, станом на цей час доказів та з урахуванням заявленого Позивачем зустрічного забезпечення, суд вбачає достатньо правових підстав для вжиття такого зустрічного забезпечення у вигляді зобов`язання останнього надати банківську гарантію для захисту Відповідача від здійснення можливих збитків, які можуть бути спричинені від такого забезпечення.

Суд наголошує про наявність процесуального права Відповідача, в порядку передбаченому ст. 145 ГПК України подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову з урахуванням принципу змагальності сторін за п. 4 ч. 3 ст. 2 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 136, 137, 140, 141, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву (вх. № 24249 від 13.10.2021 р.) Товариства з обмеженою відповідальністю «Торг-Промисловість» про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

2. Накласти арешт на грошові кошти належні Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» (ідентифікаційний код юридичної особи 40155319, ІПН 09, Рахунок IBAN НОМЕР_1 у банку АТ «ПІВДЕННИЙ» у м. Одеса, Україна, Рахунок IBAN - НОМЕР_2 в ПАТ Альфа-Банк, МФО 300346) та на майно в межах суми заявленої у позові - 19 883 162,44 (дев`ятнадцять мільйонів вісімсот вісімдесят три тисячі сто шістдесят дві гривні 44 коп.) гривень;

3. Дана ухвала відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом.

4. Стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Торг-Промисловість» (ідентифікаційний код: 43753084; 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, будинок 21)

5. Боржником є - Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК» (ідентифікаційний код: 40155319; 63254, Харківська обл., Нововодолазький р-н, село Старовірівка, вулиця Вишнева, будинок 131).

6. Здійснити зустрічне забезпечення можливих збитків Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОХОЛДИНГ ВОСТОК (ідентифікаційний код: 40155319; 63254, Харківська обл., Нововодолазький р-н, село Старовірівка, вулиця Вишнева, будинок 131), які можуть бути спричинені забезпеченням позову по справі № 922/4120/21 шляхом зобов`язання надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Торг-Промисловість» (ідентифікаційний код: 43753084; 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, будинок 21) банківської гарантії наданої АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (; Юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001) або АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «Укрексімбанк» (; Юридична адреса: 03150, м.Київ, вул. Антоновича, 127) на суму 19883162,44 грн протягом семі днів з дня постановлення цієї ухвали.

7. Ухвала набирає законної сили «23» жовтня 2021 року та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Ухвала може бути пред`явлена в порядку, передбаченому Закон України «Про виконавче провадження», в строк до «23» жовтня 2024 року включно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя І.П. Жигалкін

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.