ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2021 справа № 914/2458/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОЛЮКС ГЛОБАЛ ПОСТ», м.Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Туррон», м.Львів,

про стягнення 106'179,00 грн заборгованості та неустойки.

Суддя Яворський Б.І.

Справу розглянуто без судового засідання та виклику сторін.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОЛЮКС ГЛОБАЛ ПОСТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Туррон» про 106'179,00 грн заборгованості та неустойки, з яких 35'393,00 грн основного боргу та 70'786,00 грн штрафу. У позовній заяві позивач також зазначив, що очікує понести витрати за надання правової (правничої) допомоги в розмірі 2'000,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №2000302 про надання послуг від 14.12.2020 в частині оплати наданих послуг. Також за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі п.5.9 договору нараховано штраф.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12 серпня 2021 року справу № 914/2458/21 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою суду від 17.08.2021 позовну заву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін; суд встановив строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав, а також повідомив сторін, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Ухвала суду була надіслана за адресою відповідача, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно інформації, розміщеної на сайті АТ «Укрпошта» відправлення за номером 720 надійшло 19.08.2021 до відділення зв`язку Львів 24 з індексом 79024, однак відправлення не вручене та не повернуте, і перебуває у статусі «відправлення у точці видачі/доставки».

У звязку з цим 12.10.2021 Господарського суду Львівської області звернувся з листом до АТ «Укрпошта» щодо надання інформації про причини невручення/повернення на адресу суду поштового відправлення. 29.10.2021 АТ «Укрпошта» у відповідь на лист повідомило суд, що рекомендований лист адресований ТзОВ «Кондитерська фірма «Туррон» 19.08.2021 вручено уповноваженій особі товариства.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточних, зокрема, "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Одночасно, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004)

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Стаття 114 ГПК України визначає, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

При цьому суд враховує, що у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.248 ГПК України).

Згідно з ч. 2 та ч. 8 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх пояснення. Судові дебати не проводяться.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

14.12.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОЛЮКС ГЛОБАЛ ПОСТ» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Туррон» (замовник) укладено договір №2000302 про надання послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується організувати перевезення та доставку вантажних відправлень та/або надання інших послуг, визначених цим договором (надалі - вантаж), на підставі прийнятого виконавцем замовлення (надалі вантажної декларації) отриманого від замовника, з пункту відправлення до пункту призначення, і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник зобов`язується оплачувати послуги виконавця, відповідно до тарифів виконавця.

Прийняття вантажу по кількості проводиться згідно з товаросупровідними документами. За погодженням виконавця товаросупровідні документи можуть бути подані електронною поштою із повідомленням усіх необхідних відомостей (п.1.5 та п.2.2 договору).

Відповідно до п.2.3 договору приймання вантажу до перевезення, завантаження та розвантаження вантажу, перевезення вантажу, а також видача вантажу здійснюється за взаємною згодою обох сторін з урахуванням вимог правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затв.Наказом Міністерства транспорту України віл 14.10.1997 №363), Статуту автомобільного транспорту УРСР (затв. Постановою Ради Міністрів УРСР від 27.06.1969 №401), Стандартних умов сервісу, діючих на Товаристві з обмеженою відповідальністю «АВТОЛЮКС ГЛОБАЛ ПОСТ» та інших нормативно-правових актів.

У пункті 4 договору сторони погодили розмір та умов оплати. Так, згідно п.4.1, п. 4.3-4.4 договору розмір плати за перевезення (доставлення) вантажів (провізна оплата) та вартість інших операцій й послуг, пов`язаних з перевезенням визначаються у цінах виконавця. Вартість перевезення та/або поставлення вантажу визначається рахунком та/або актом надання послуг з перевезення вантажу (надалі-акт) на підставі товарно-транспортних накладних виконавця, що являються невід`ємною частиною договору. Розрахунки по цьому договору здійснюються в національній валюті України - гривнях. Замовник здійснює оплату за перевезення/доставлення вантажу протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати складання акту, якщо інше не встановлено договором та/або додатковою угодою до договору. У випадку надсилання замовнику акту через електронні або інші технічні засобу зв`язку, замовник зобов`язується оплатити за перевезення/доставленая вантажу упродовж 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати складання акту, замовник погоджується, у випадку неотримання акту чи з інших причин не доставлення замовнику акту, замовник зобов`язується оплатити за перевезення/доставлення вантажу за першою вимогою виконавця, а такий акт вважається підписаний із сторони Замовника. В строк до 12 (дванадцятого) числа місяця наступного та звітним виконавець надає замовнику акт за календарний місяць в якому було здійснено перевезення вантажу. (пакуванням, навантаженням, розвантаженням, адресна доставка та інші послуги)

Згідно п.5.9 та 5.12 договору за порушення вимог договору замовником, замовник повинен оплатити штраф у розмірі трьох кратної вартості перевезення, а якщо таке порушення призвело до заподіяння збитків майну виконавця або до збитків інших вантажів та іншого майна, замовник відшкодовує повну вартість заподіяних збитків. За порушення умов п. 4.3, 4.3.1, 4.3.2 договору, замовнику нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування оплати.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами (п.8.1 договору).

На виконання умов договору позивачем надано послуги з перевезення вантажу, що підтверджується копією акта здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 138 від 31.01.2020 на суму 13'096,00 грн та акта здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 691 від 31.12.2020 на суму 22'297,00 грн. Акти підписані електронними цифровими підписами сторін без зауважень.

Також позивач стверджує, що поставка товару підтверджується товарно-транспортними накладними № 88 від 14.12.2020 на суму 1'302,00 грн, №24 від 15.12.2020 на суму 1'452,00 грн, №85 від 18.12.2020 на суму 2'605,00 грн, №84 від 21.12.2020 на суму 1'205,00 грн, №85 від 21.12.2020 на суму 1'020,00 грн, №04 від 22.12.2020 на суму 3'905,00 грн, № 25 від 22.12.2020 на суму 2'650,00 грн, №26 від 22.12.2020 на суму 1'088,00 грн, №13 від 23.12.2020 на суму 1'325,00 грн, № 16 від 23.12.2020 на суму 2'650,00 грн, №51 від 23.12.2020 на суму 867,00 грн, №47 від 28.12.2020 на суму 71,00 грн, №48 від 28.12.2020 на суму 81,00 грн, №49 від 28.12.2020 на суму 71,00 грн, №50 від 28.12.2020 на суму 71,00 грн., №51 від 28.12.2020 на суму 81,00 грн, №52 від 28.12.2020 на суму 71,00 грн, №54 від 28.12.2020 на суму 81,00 грн, №56 від 28.12.2020 на суму 71,00 грн, №57 від 28.12.2020 на суму 81,00 грн, №44 від 30.12.2020 на суму 1'325,00 грн, № 45 від 30.12.2020 на суму 107,00 грн, №03 від 04.01.2021 на суму 113,00 грн, №04 від 04.01.2021 на суму 107,00 грн, №05 від 04.01.2021 на суму 72,00 грн, №06 від 04.01.2021 на суму 82,00 грн, №27 від 04.01.2021 на суму 1'780,00 грн, №53 від 05.01.2021 на суму 996,00 грн, №54 від 05.01.2021 на суму 77,00 грн, №55 від 05.01.2021 на суму 72,00 грн, №68 від 12.01.2021 на суму 81,00 грн, №69 від 12.01.2021 на суму 274,00 грн, №13 від 13.01.2021 на суму 46,00 грн, №68 від 14.01.2021 на суму 106,00 грн, №79 від 15.01.2021 на суму 622,00 грн, №58 від 15.01.2021 на суму 108,00 грн, №48 від 18.01.2021 на суму 504,00 грн, №49 від 18.01.2021 на суму 272,00 грн, №50 від 18.01.2021 на суму 312,00 грн, №55 від 18.01.2021 на суму 1'000,00 грн, №56 від 20.01.2021 на суму 2'080,00 грн, №41 від 20.01.2021 на суму 867,00 грн, №42 від 20.01.2021 на суму 887,00 грн, №56 від 20.01.2021 на суму 603,00 грн, №86 від 21.01.2021 на суму 827,00 грн, №14 від 27.01.2021 на суму 66,00 грн, №15 від 27.01.2021 на суму 177,00 грн, №16 від 27.01.2021 на суму 107,00 грн та №22 від 28.01.2021 на суму 858,00 грн.

11.03.2021 відповідачу скеровувалась претензія №09-03-21-02 від 09.03.2021 з вимогою оплати існуючої заборгованості, проте така залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Як зазначив позивач, відповідач вартість наданих послуг не оплатив.

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем на підставі п. 5.9 договору нараховано 70'786,00 грн штрафу, які він також просить стягнути з відповідача.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору про надання послуг.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір № 2000302 від 14.12.2020 за своєю правовою природою є змішаним договором про надання послуг та договором перевезення вантажів. Відтак, у частині виконання договору позивачем правовідносини між сторонами підпадають під правове регулювання Глави 32 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частинами 1, 2, 5 ст.307 ГК України, що кореспондується із ч.ч.1-3 ст.909 ЦК України, встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Частиною 1, 2 ст.193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч.6 ст.193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1-3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Судом встановлено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати за перевезення обумовленого вантажу автомобільним транспортом, відтак підтверджується заборгованість відповідача у розмірі 35'393,00 грн. за надані послуги з перевезення вантажу.

За умовами п.5.9 та 5.12 договору за порушення вимог договору замовником, замовник повинен оплатити штраф у розмірі трьох кратної вартості перевезення, а якщо таке порушення призвело до заподіяння збитків майну виконавця або до збитків інших вантажів та іншого майна, замовник відшкодовує повну вартість заподіяних збитків. За порушення умов п. 4.3, 4.3.1, 4.3.2 договору, замовнику нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування оплати.

Тому позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 70'786,00 грн.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором (ст. 216 ГК України).

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Оскільки відповідач доводів позивача не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, відтак суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача підлягає 35'393,00 грн основного боргу та 70'786,00 грн штрафу.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжними дорученнями № 3110 від 28.07.2021 на суму 2'270,00 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому при розподілі судових витрат судовий збір у розмірі 2'270,00 грн. покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 та ч.3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ст.126 ГПК України).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.129 ГПК України).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №07/2021/2 від 26.07.2021, укладеного між позивачем (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Домінус», відповідно до п.1 якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу та послуги консультативно-правового характеру (надалі-послуги) у відповідності з умовами договору, а клієнт зобов`язується їх прийняти та здійснити оплату таких послуг. Перелік послуг, що надаються адвокатським об`єднанням клієнту визначаються в актах здачі-приймання робіт (наданих послуг) (надалі - акт).

Згідно п.4.1 та п.4.2 вартість наданих послуг визначається в актах здачі-приймання робіт (наданих послуг) та рахунках. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку та акту.

04.08.2021 сторонами підписано акт приймання-передачі послуг №1 з переліком наданих послуг, на суму 2'000,00 грн.

11.08.2021 позивач сплатив адвокатському об`єднанню 2'000,00 грн. за правничу допомогу.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як уже відзначалося, відповідач не подав жодних заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, розмір витрат на оплату послуг адвоката суд вважає співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг. Зазначену правову позицію викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, то і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2'000,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Туррон» (79024, м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 176; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОЛЮКС ГЛОБАЛ ПОСТ» (79020, м.Львів, вул. Під Голоском, 2; ) 35'393,00 грн основного боргу, 70'786,00 грн штрафу, 2'270,00 грн. судового збору та 2'000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Яворський Б.І.