ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2553/21

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Приватного підприємства "Агромашторг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс-вуд" про стягнення 50974,84 грн

без виклику учасників процессу

Приватне підприємство "Агромашторг" (далі - позивач) подало до суду позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс-вуд" (далі - відповідач) про стягнення 50974,84 грн, з яких 43057,55 грн - основного боргу за виконане перевезення у міжнародному сполученні, 1078,48 грн - 3% річних, 4215,28 грн - інфляційних збитків, 2623,53 грн - пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов`язань, відповідно до Договору-заявки № 10/08/20 від 10.08.2020 на перевезення (експедирування) вантажів автомобільним транспортом в частині оплати за надані позивачем послуги з перевезення вантажу у міжнародному сполученні.

Ухвалою від 31.08.2021 Господарський суд Київської області залишив позовну заяву Приватного підприємства "Агромашторг" вих. №31 від 25.08.2021 без руху, у зв`язку з недотриманням на момент подання позовної заяви вимог п. 5, 9 ч. 3 ст. 162, ч. 1 ст. 172, 174 ГПК України, надавши 10 днів з дня вручення ухвали суду на усунення недоліків.

13.09.2021 на адресу Господарського суду Київської області від Приватного підприємства "Агромашторг" надійшов лист вих. № 33 від 09.09.2021 з додатками, на виконання вимог ухвали від 31.08.2021.

Ухвалою від 14.09.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 1 ст. 251 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву та доказів відправки копії відповіді на відзив відповідачу у строк, визначений судом згідно з вимог ч. 4 ст. 166 ГПК України, - до 15.10.2021 (включно), а відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 27.10.2021 (включно).

Копія відповідної ухвали отримана позивачем - 20.09.2021, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 807.

При цьому, поштове відправлення № 467, у якому направлено відповідачу копію ухвали суду про відкриття провадження у даній справі, повернуто з довідкою відділення зв`язку, у якій причиною повернення вказано: «за закінченням терміну зберігання».

Водночас, поштове відправлення направлено за адресою відповідача, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань .

В силу п.4 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Також, судом враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 911/2553/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у даній справі відзиву по суті позовних вимог у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, а також до прийняття рішення у справі не надав; з заявою про поновлення строку, встановленого для подання відзиву, відповідач до суду не звертався.

У відповідності до ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імекс-вуд" (замовник) та Приватним підприємством "Агромашторг" (перевізник) укладено Договір-заявку № 10/08/20 на перевезення (експедирування) вантажів автомобільним транспортом (далі - договір).

Умовами договору сторонами погоджено:

Маршрут - м. Бориспіль (Україна) - GroB Oesingen, D - 29393 (Німеччина).

Автотранспорт, об`єм, кількість, а/м: 1 а/м тент, 22 т, Бокове завантаження.

Дата завантаження: 12.08.2020.

Адреса завантаження: м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 57, конт. особа ОСОБА_2 НОМЕР_4.

Наймен.вантажу, кількість, вага, об`єм: кілки оциліндровані (сосна), до 22 т.

Адреса замитнення: м. Ковель, к.о. ОСОБА_3 НОМЕР_1 .

Адреса розмитнення: D-03149 Forst/Lausitz.

Вантажовідправник Контактана особа - ТОВ "Імекс-вуд", ОСОБА_2 НОМЕР_4ю

Адреса розвантаження: GroB Oesingen, D - 29393 (Німеччина), згідно СМР, к.о. ОСОБА_4 НОМЕР_2 .

Перевізник, конт. телефон ПП "Агромашторг".

Погран. перехід ЯГОДИН.

Наданий автомобіль DAF НОМЕР_5, НОМЕР_6.

Водій (П.І.Б., телефон): ОСОБА_1 , НОМЕР_7, НОМЕР_8 вайбер.

Сума фрахту: 1330 євро (грн. б/г по курсу НБУ).

Також сторонами договору визначено порядок, форму і термнін розрахунків: Розрахунок проводиться Замовником у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Перевізника протягом 5-7 банківських днів з моменту отримання оригінальних документів: рахунок-фактура, товарно-транспортна накладна із штампами відправника і отримувача вантажу, актів виконаних робіт із вказаним маршрутом, номером авто.

Згідно п. 1 договору, замовник несе відповідальність за понаднормовий простій транспортних засобів під завантаження+замитнення (48 годин) чи розмитнення+вивантаження (48 години), або в очікуванні завантаження/вивантаження у розмірі еквіваленту 50 євро по інотериторії та 50 євро по території України за кожну почату добу простою.

Як передбачено п. 2 договору, у випадку запізнення під завантаження/вивантаження без поважних причин перевізник має сплатити штраф 50 євро по інотериторії та 50 євро по території України за кожну почату добу простою.

У випадку відмови Перевізника, або Замовника від завантаження, винна сторона має сплатити штраф у розмірі 10 % від вартості перевезення.

Відповідно до п. 4 договору, даний договір-заявка дійсний до « 31» грудня 2020 р.

Закінчення строку дії цього договору-заявки не звільняє сторін від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії цього Догову-заявки (п. 5 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем свої зобов`язання за укладеним договором-заявкою виконано та надано транспортно - експедиційні послуги, що підтверджується наявною в матеріалах справи міжнародно товаро-транспортною накладною CMR № 1131955 від 12.08.2021.

Як вбачається з укладеного сторонами договору-заявки, сторони погодили, що сума перевезення складає 1330 євро (грн. б/г по курсу НБУ).

З метою проведення розрахунків перевізником складено Акт № 232 здачі-прийняття робіт (надання послуг) надання послуг на суму 43057,55 грн та сформовано Рахунок-фактуру на оплату № 232 від 18.08.2020 на суму 43057,55 грн.

13.07.2021 позивач звертався до відповідача з претензією № 24 від 09.07.2021 про оплату заборгованості за надані послуги з міжнародного перевезення вантажів у сумі 43057,55 грн та пені за прострочення платежів, відповідно до змісту якої вимагав в термін до 15.07.2021 сплатити у повному розмірі заборгованість.

Разом з тим, відповідач свої зобовязання щодо здійснення розрахунку за надані транспортні послуги з перевезення вантажу не виконав, у з`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором перевезення, тож відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Цивільного кодексу України, а також нормами Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 ГК України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

За змістом положень частин 1, 2 статті 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно зі ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положеннями статті 311 ГК України передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

У відповідності до ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Як передбачено ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Окрім цього суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" міжнародним перевезенням визнається перевезення вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону. Організацію міжнародних перевезень вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень (ст. 53 вказаного Закону).

Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписана в Женеві 19.05.1956 (далі - Конвенція).

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно з листом Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 № 72/14-612/1-1559 "Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Конвенції остання застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Отже, виходячи зі змісту Конвенції, враховуючи, що обставини даного спору виникли з факту міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, в якому відповідач виступав в якості замовника у відносинах з експедитором, яким фактично здійснювалась організація перевезення вантажу, то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції.

Враховуючи норми ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і ст. 3 ГПК України до спірних правовідносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, які мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Стаття 4 Конвенції передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Перелік документів, що підтверджують приймання вантажу до транспортування визначено статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Так, відповідно до частин 11, 12 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно з положеннями ст. 6 Закону України "Про транзит вантажів" транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування.

Залежно від обраного виду транспорту такою накладною може бути авіаційна вантажна накладна (Air Waybill), міжнародна автомобільна накладна (CMR), накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (СІМ), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), коносамент (Bill of Lading). Крім цього, транзит вантажів може супроводжуватися (за наявності) рахунком-фактурою (Invoice) або іншим документом, що вказує вартість товару, пакувальним листком (специфікацією), вантажною відомістю (Cargo Manifest), книжкою МДП (Carnet TIR), книжкою АТА (Carnet ATA). При декларуванні транзитних вантажів відповідно до митного законодавства України до органів доходів і зборів подається вантажна митна декларація (ВМД) або накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (СІМ), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), книжка МДП (Carnet TIR), книжка АТА (Carnet ATA), необхідні для здійснення митного контролю.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як погоджено сторонами в договорі: Розрахунок проводиться Замовником у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Перевізника протягом 5-7 банківських днів з моменту отримання оригінальних документів: рахунок-фактура, товарно-транспортна накладна із штампами відправника і отримувача вантажу, актів виконаних робіт із вказаним маршрутом, номером авто.

Як зазначає позивач, в порядку, передбаченим укладеним договором, позивачем 08.09.2020 на прохання відповідача направлено відповідачу Новою поштою на адресу: м. Київ, відділення № 27 Нової пошти, отримувач - представник ТОВ "Імекс-вуд" Котляров Юрій Олександрович, моб.тел. НОМЕР_3 , оригінали документів: рахунок-фактура № 232 від 18.08.2020 на суму 43057,55 грн, що дорівнює в еквіваленті по курсу НБУ 1330 євро - 1 примірник, Акт № 232 від 18.08.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) - 2 примірники, CMR № 1131955 - 2 примірники, заявка-договір № 10/08/20 від 10.08.2020 - 2 примірники, які фактично отримано.

На підтвердження відповідного відправлення, позивачем додано копію експрес-накладної № 3735 від 08.09.2020.

При цьому, як встановлено судом, на офіційному веб-сайті «Нова Пошта» дані про відправлення за номером 3735 не зареєстровані в системі.

Таким чином, суд позбавлений можливості встановити точну дату отримання відповідачем оригіналів документів у 2020 році, з огляду на відсутність таких доказів у матеріалах справи та відсутність відповідної інформації на офіційному веб-сайті «Нова Пошта» .

Між тим, як вбачається з матеріалів спарви, 05.08.2021 позивачем Укрпоштою направлено за адресою відповідача, яка зазначена у Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оригінали документів: рахунок-фактура № 232 від 18.08.2020 на суму 43057,55 грн, що дорівнює в еквіваленті по курсу НБУ 1330 євро - 1 примірник, Акт № 232 від 18.08.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) - 2 примірники, CMR № 1131955 - 2 примірники, заявка-договір № 10/08/20 від 10.08.2020 - 2 примірники, що підтверджується копіями фіскального чеку, поштової накладної та опису вкладення від 05.08.2021 № 291.

При цьому, з матеріалів справи вбачається та підтверджується відомостями з сайту Укрпошти, що відповідне поштове відправлення не отримано та повернуто за зворотною адресою позивачу з довідкою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Як зазначалось вище, сторонами в договорі визначено, що розрахунок проводиться Замовником у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Перевізника протягом 5-7 банківських днів з моменту отримання оригінальних документів: рахунок-фактура, товарно-транспортна накладна із штампами відправника і отримувача вантажу, актів виконаних робіт із вказаним маршрутом, номером авто.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає датою отримання відповідачем оригіналів документів дату - день повернення відповідного поштового відправлення за зворотною адресою позивачу, що як вбачається з матеріалів справи та даних АТ «Укрпошта», мало місце 25.08.2020.

Таким чином, останнім днем строку протягом якого відповідач у відповідності умов договору повинен виконати зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг є 03.09.2020 (протягом 7 банківських днів з моменту отримання: 25.08.2020+ 7 б.д. )

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Враховуючи визначені сторонами порядок та строки оплати наданих послуг, а також наявність доказів надання таких послуг позивачем в рамках договору заявки № 10/08/20 від 10.08.2020, господарський суд встановив, що строк оплати наданих позивачем послуг з організації перевезення вантажів є таким, що настав, у зв`язку з чим наявність основної заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 43057,84 грн є обґрунтованою та підтвердженою належними доказами, а вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати наданих послуг у строки, визначені умовами договору, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1078,48 грн - 3 % річних, нарахованих за період з 01.10.2020 по 01.08.2021 та 4215,28 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2020 по червень 2021 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено судом, останнім днем строку протягом якого відповідач у відповідності умов договору повинен виконати зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг є 03.09.2021.

Отже, лише з 04.09.2021 позивач має право нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність стягнення з відповідача 1078,48 грн - 3 % річних за період з 01.10.2020 по 01.08.2021 та 4215,28 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2020 по червень 2021 року.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 2623,53 грн - пені, нарахованої за період з 01.10.2020 по 01.04.2021.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ст. 551 ЦК України).

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Разом із цим, під час дослідження матеріалів справи судом встановлено, що сторонами у договорі не погоджено нарахування пені за порушення строків виконання зобов`язань.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18.

Таким чином, суд в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 2623,53 грн пені відмовляє.

Відповідно до п. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно змісту якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню частково: 43057,55 грн основного боргу. В задоволенні позовних вимог про стягнення 1078,48 грн - 3% річних, 4215,28 грн - інфляційних збитків, 2623,53 грн - пені суд відмовляє.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати, понесені на оплату позову судовим збором, - пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1917,43 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства "Агромашторг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс-вуд" про стягнення 50974,84 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс-вуд" (07400, Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, буд. 17, кв. 217, ) на користь Приватного підприємства "Агромашторг" (69050, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Східна, буд. 5-А, ) 43057,55 грн (сорок три тисячі п`ятдесят сім гривень п`ятдесят п`ять коп) боргу та 1917,43 грн (одну тисячу дев`ятсот сімнадцять гривень сорок три коп) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається)

Суддя В.М. Антонова