ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021 справа № 914/830/21

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промдрімлайт», м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Гранд Трейд Україна», м.Львів

про стягнення 960 172,35 грн.

За участю представників:

від позивача не з`явився;

від відповідача Луців О.М. адвокат (ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1076203 від 18.05.2021; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №000385 від 19.05.2016).

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Промдрімлайт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Гранд Трейд Україна» про стягнення 960 172,35 грн основного боргу.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

В судовому засіданні 01.09.2021 суд почав розгляд справи по суті, заслухав вступне слово сторін та оголосив перерву до 15.09.2021.

Представники сторін в судове засідання 15.09.2021 для розгляду справи по суті не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи по суті, у зв`язку з перебуванням в іншому судовому процесі.

Суд протокольною ухвалою відклав судове засідання на 27.09.2021 та повідомив сторони в порядку ст.121 Господарського процесуального кодексу України про дату наступного судового засідання.

Представник позивача в судове засідання 27.09.2021 не з`явився, у зв`язку з перебуванням на самоізоляції, подав клопотання про відкладення розгляду справи по суті.

Суд протокольною ухвалою відклав розгляд справи по суті на 11.10.2021 та повідомив позивача в порядку ст.121 Господарського процесуального кодексу України про дату наступного судового засідання.

Представник позивача в судове засідання 11.10.2021 для розгляду справи по суті не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви, клопотання не подавав.

Представник відповідача в судове засідання 11.10.2021 для розгляду справи по суті з`явився, проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві, запереченнях та заяві про застосування строків позовної давності.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання не заявлено.

У судовому засіданні 11.10.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція сторін.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами 11.08.2018 укладено договір № 11/01/2018-2 про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування, згідно умов якого позивач надав послуги відповідачу в сумі 960 172,35 грн.

Відповідач вказані послуги не оплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача 960 172,35 грн. згідно актів за жовтень-листопад 2018року.

Позиція відповідача.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив наступне.

Договір № 11/01/2018-2 від 11.08.2018 укладався як рамковий і не містить усіх істотних умов договору транспортного експедирування встановлених частиною 3 статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність», у тому числі виду та найменування вантажу, пунктів відправлення та призначення вантажу та інше. Щодо кожного окремого епізоду перевезення вантажу сторонами досягалась самостійна домовленість.

Позивач нарахував плату за надання транспортно-експедиційних послуг всупереч умов п.3.2 договору, не за загальними ставками. Розмір плати, визначений позивачем двома рядками у складі вартості послуг перевезення вантажу зі ставкою ПДВ 0% та винагороди виконавця зі ставкою ПДВ 20% не відповідає тому порядку розрахунків, який було передбачено договором.

Відповідач у вересні 2018 року за допомогою аудитора виявив зловживання позивача із визначення дійсної вартості транспортно-експедиційних послуг, тому платежі за спірними актами були припинені.

Відповідач пропонував позивачу привести акти у відповідність до умов договору, однак позивач цього не зробив.

Відкориговані відповідно до умов договору акти мають відображати отримання відповідачем саме транспортно-експедиційних послуг за загальною ставкою послуг перевезення вантажу та винагороди виконавця за двома окремими ставками, яких сторони між собою ніколи ніде не погоджували.

Незважаючи на встановлення в умовах договору саме такого порядку визначення ціни розміру плати за надання транспортно-експедиційних послуг, позивач систематично порушував його під час здійснення відповідних нарахувань.

Зобов`язання відповідача з оплати транспортно-експедиційних послуг може бути виконане виключно на тих умовах щодо розміру, строку та порядку, які передбачені умовами договору. Заявлена позивачем до стягнення сума грунтується на неналежно складених і непідписаних сторонами первинних документах, визначена у розмірі, який не відповідає домовленостям сторін, отже позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними.

Крім того, відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог на суму 776 644,65 грн.

Обставини встановлені судом.

11.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промдрімлайт» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вест Гранд Трейд Україна» (замовник) укладено договір про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування.

Згідно п.1.1-п.1.2 договору виконавець зобов`язується організовувати та оплачувати залізничні перевезення по території України. Замовник зобов`язується виконати всі норми п.2.2. даного договору, а також прийняти та оплатити надані послуги. Виконавець несе повну відповідальність за організацію підготовки і безпечне виконання робіт дотримуючись Законів України «Про охорону праці», «Про пожежну безпеку» та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п.2.2. договору замовник зобов`язаний надати виконавцю заявку із зазначенням запланованих до перевезення об`ємів на наступний місяць з розбивкою по датам завантаження зі станції відправлення. У випадку подальшої зміни кількості запланованих до перевезення вагонів в найкоротші строки інформувати відділ залізничної логістики виконавця про такі зміни (п.п.2.2.1); сплачувати станційні збори (подачу, забір/використання вагонів та ін) п.п.2.2.2)); оплатити надані експедитором послуги в розмірі та строки, встановлені даним договором та додатковими угодами.

Порядок оплати передбачений розділом 3 договору, згідно якого договірна вартість послуг виконавця за кожний завантажений вагон вантажу узгоджена сторонами і визначена в додаткових угодах до даного договору, які є невід`ємною його частиною. Вартість вантажу до кінцевого пункту призначення входить в загальну ставку. Якщо вартість проїзної плати буде підвищуватись зі сторони УЗ, загальна ставка буде підвищуватись пропорційно без додаткових платежів.

Згідно вищевказаного розділу договору, усі платежі за даною угодою проводяться в національній валюті України гривні. Замовник зобов`язаний оплатити виконавцю 100% передоплату згідно заявки, наданої виконавцю, протягом трьох робочих днів з моменту отримання від виконавця сканованої копії відповідного рахунку.

Відповідно до п.7.1 договору зміни і доповнення до договору здійснюються тільки в письмовій формі та діють після їх підписання обома сторонами.

Згідно розділу 9 договору, переписка сторін по даному договору ( в т.ч. подання замовником заявок здійснюється з використанням електронної пошти та телефона (факса), вказаних в розділі «адреса та реквізити сторін» даного договору або адрес електронної пошти та номера факса, повідомлених іншою стороною в ході виконання даного договору.

До договору були укладені додаткова угода №1 від 11.01.2018 та додаткова угода №2 від 20.02.2018, в яких встановлено ставки на послуги, що надаються, у вираженні за 1 вагон вантажу.

Позивач стверджує, що з березня по вересень 2018 відповідач належним чином виконував умови договору оплачуючи передплату, після надання послуг підписував акти виконаних робіт та реєстрував надані розрахунки коригування до податкових накладних, оскільки перевізник (ПАТ «Укрзалізниця» надавав підтвердження 0% ставки ПДВ на залізничний тариф при перевезенні зі ст.Ізов Львівської залізниці).

У жовтні-листопаді передоплата за послуги не була сплачена відповідачем, але позивач продовжував надавати послуги з перевезення враховуючи давні ділові стосунки.

Позивач направив відповідачу претензію вих.№1-27/11 від 27.11.2018 з вимогою сплатити існуючу на той час заборгованість за транспортно-експедиційні послуги та компенсацію станційних зборів, на яку отримав відповідь про те, що відповідач не погоджується з вартістю послуг, оскільки після реєстрації розрахунку коригування до податкових накладних у зв`язку з 0 % ставкою ПДВ на залізничний тариф значно зменшилась сума ПДВ, і тому відповідач не може отримати те відшкодування, на яке розраховував. Щодо компенсації за оплату станційних зборів, відповідач просив надати їх обгрунтування.

Позивач направляв відповідачу відзив на відповідь на претензію (вих.№1-16/1/19 від 16.01.2019) де виклав свою позицію щодо ПДВ.

27.01.2019 позивач направив відповідачу відзив №2 на відповідь на претензію від 06.12.2018) де подав розрахунок компенсації за станційні збори.

Після цього між сторонами було укладено угоди про часткове врегулювання спору у позасудовому порядку від 10.04.2019 №10-04/19-01 та від 11.04.2019 за № 11-04/19-02 щодо часткової компенсації заборгованості з відшкодування тарифів, зборів та плат, сплачених експедитором на користь ПАТ Укрзалізниця» у зв`язку з наданням боржнику транспортно-експедиційних послуг.

Сплачувати основний борг за транспортно-експедиційні послуги відповідач відмовився.

20.02.2020 позивач направив відповідачу претензію вих.№1-20/02/20 з розрахунком заборгованості і з актами виконаних робіт з вимогою підписати акти та сплатити заборгованість за надані транспортно-експедиційні послуги в сумі 960 172,35 грн за жовтень-листопад 2018 року. Вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Таким чином позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 960 172,35 грн, яка виникла на підставі актів надання послуг №№1011, 1012, 1013, 1014, 1015 від 31.10.2018; №1117 від 26.11.2018; №1164, 1165, 1166 від 30.11.2018.

Висновки суду.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Між сторонами укладено договір про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиційної діяльності в Україні регулюються Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Так згідно статті 1 вказаного Закону транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Згідно статті 9 Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Згідно статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Як на підставу позову позивач покликається на те, що ним належним чином виконано зобов`язання за договором в частині наданих транспортно-експедиційних послуг на загальну суму 960 172,35 грн.

На підтвердження вказаного позивач долучив до матеріалів справи акти надання послуг №№1011, 1012, 1013, 1014, 1015 від 31.10.2018; №1117 від 26.11.2018; №№1164, 1165, 1166 від 30.11.2018, які не підписані відповідачем.

Крім того, акт надання послуг №1011 від 31.10.2018 на суму 740 486,00 грн., однак позивач не просить стягнути по ньому усю суму, а лише 50 702,35 грн. Про часткову оплату не зазначає, доказів вказаного не подав.

Згідно п.п. 2.1.1. п.2 договору виконавець зобов`язався надавати послуги з організації та оплати залізничних перевезень своїми силами та засобами.

При цьому у п.3.1. договору сторони встановили, що договірна вартість послуг за кожний завантажений вагон узгоджується ними та визначається в додаткових угодах до договору.

Крім того, сторони у п.3.2 договору погодили, що вартість перевезення вантажу до кінцевого пункту призначення включена в загальну ставку.

Замовник (відповідач) зобов`язувався відповідно до умов п.п.2.2.4 п.2.2 договору, оплачувати надані виконавцем послуги в розмірах та у строки, встановлені договором і додатковими угодами до нього.

Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору, він не містить усіх істотних умов договору транспортного експедирування, встановлених ч. 3 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», у тому числі виду та найменування вантажу, пунктів відправлення та призначення вантажу та інші.

Відповідні домовленості мали фіксуватися в заявці замовника, поданій виконавцю відповідно до п.п. 2.2.1 п. 2.2 договору.

Розміри загальних ставок за надання транспортно-експедиторських послуг (у вигляді єдиної суми, яка включала, серед іншого, тариф за перевезення вантажу) було узгоджено в додаткових угодах від 11.01.2018 р. № 1, від 20.02.2018 р. № 2 та від 11.07.2018 р. № 3.

09.07.2018 р. позивач повідомив відповідача про те, що у зв`язку з підвищенням

залізничних тарифів загальні ставки плати за надання транспортно-експедиторських

послуг будуть переглянуті. Однак, доказів надсилання відповідачу додаткової угоди, як це передбачено умовами п. п. 3.1 та 7.1 договору, щодо встановлення нових розмірів загальних ставок плати за транспортно-експедиторські послуги, позивач суду не надав. Про існування таких додаткових угод не зазначав ні у позовній заяві, ні під час розгляду справи по суті.

Отже, слід зазначити, що в період з жовтня по листопад 2018 року позивач нарахував відповідачу, за спірними актами, плату за надання транспортно-експедиторських послуг всупереч умовам п. 3.2 договору, тобто не за загальними ставками.

Розмір плати, визначений позивачем двома рядками, у складі вартості послуг перевезення вантажу зі ставкою ПДВ 0 % та винагороди виконавця зі ставкою ПДВ 20 % не відповідає тому порядку розрахунків, який було передбачено договором.

Так, згідно з п. 3.2 договору вартість перевезення вантажу до кінцевого пункту призначення включена в загальну ставку, а отже, нарахування плати має здійснюватися виключно одним рядком - за транспортно-експедиторські послуги зі ставкою ПДВ 20 %.

Предметом укладеного договору є надання саме транспортно-експедиційних послуг, ціна яких згідно з досягнутими домовленостіями, за замовчуванням включає вартість послуг перевезення вантажу.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що позивач всупереч умовам договору не склав акти належним чином, не узгодив суму яка має бути сплачена за надання транспортно-експедиційних послуг, не відкоригував акти на зауваження відповідача.

Слід зазначити, що відповідно до пп. «а» і «б» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 з цього Кодексу.

Підпунктом «ж» пункту 186.3 статті 186 Податкового кодексу України встановлено, що місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання або у разі відсутності такого місця місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать, серед іншого, надання транспортно-експедиторських послуг.

Отже, якщо транспортно-експедиторські послуги надаються замовнику - резиденту, то такі послуги підлягають оподаткуванню податком на додану вартість на загальних підставах за основною ставкою, тобто 20 %.

Відповідач виходить з того, що узгоджені сторонами загальні ставки плати за надання транспортно-експедиторських послуг включають суму податку на додану вартість у розмірі 20 %. Остання обставина неодноразово підтверджувалася і позивачем у тих випадках, коли він виставляв відповідачу рахунки на передоплату своїх послуг, їхня вартість, визначена за загальною ставкою, включала, серед іншого, податок на додану вартість у розмірі 20 %.

Розглянувши претензію позивача від 27.11.2018 р. № 1-27/11, відповідач повідомив його, що визначення розміру плати за надання транспортно- експедиторських послуг за спірними актами було здійснено з грубим порушенням порядку, встановленого договором. Відповідач запропонував позивачу привести такі акти у відповідність з у мовами договору, водночас позивач акти не відкоригував.

Відкориговані відповідно до умов договору акти мали відображати отримання відповідачем саме транспортно-експедиторських послуг за загальною ставкою, а не послуг перевезення вантажу та винагороди виконавця за двома окремими ставками, яких сторони між собою не погоджували.

Як визначено в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Отже, зобов`язання відповідача з оплати транспортно-експедиторських послуг може бути виконане виключно на тих умовах щодо розміру, строку та порядку оплати, які передбачені договором.

Щодо твердження позивача про те, що реєстрація податкових накладних здійснювалась відповідачем без зауважень, що свідчить про факт реальності та дійсності відповідних господарських операцій, суд зазначає наступне.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на первинні документи, зокрема на акти надання послуг №№1011, 1012, 1013, 1014, 1015 від 31.10.2018; №1117 від 26.11.2018; №№1164, 1165, 1166 від 30.11.2018. На підставі вказаних первинних документів позивач склав та зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи.

При цьому жодних розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до цих податкових накладних позивач не складав, а відповідач не реєстрував.

Як зазначається в абзаці 2 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації; отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Таким чином, реєстрація розрахунку коригування, складеного постачальником товарів/послуг до податкової накладної, в Єдиному реєстрі податкових накладних є податковим обов`язком отримувача (покупця) товарів/послуг, а отже, виконання та/або невиконання такого податкового обов`язку не свідчить про визнання відповідачем боргу.

Підписання відповідачем угод про часткове врегулювання спору у позасудовому порядку від 10.04.2019 № 10-04/19-01 і від 11.04.2019 № 11-04/19-02 не свідчить про визнання ним заявленої до стягнення заборгованості, з огляду на наступне.

Предметом спору є стягнення заборгованості з надання транспортно-експедиторських послуг на суму 960 172, 35 грн. Підставою виникнення відповідних зобов`язань є договір про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування згідно якого замовник (відповідач) зобов`язаний оплатити надані виконавцем (позивачем) послуги в розмірах та в строки встановлені договором та додатковими угодами.

Водночас угоди про часткове врегулювання спору у позасудовому порядку від

10.04.2019 р. № 10-04/19-01 і від 11.04.2019 р. № 11-04/19-02 стосуються змісту і обсягу цивільних прав та обов`язків сторін щодо сплати станційних зборів (за подання, забирання, користування вагонами). Відповідні зобов`язання виникли на підставі п. 2.2.2 договору, а частково врегульована сторонами заборгованість ґрунтується на інших первинних документах.

Отже, часткове визнання відповідачем свого боргу зі сплати станційних зборів не свідчить про його згоду з сумою заборгованості за транспортно-експедиторські послуги, яку просить стягнути позивач.

За загальним правилом цивільного та господарського законодавства зміни і доповнення до договору укладаються шляхом підписання додаткових угод до договору. Вказане передбачено сторонами також і в пункті 3 договору.

Враховуючи, що ціна договору є істотною умовою, її зміна мала бути погоджена сторонами шляхом укладення додаткових угод до договору. Водночас, позивач сфорувавши спірні акти за вищою ціною, не надав доказів підписання додаткової угоди з відповідачем.

Підсумовуючи вищенаведене, слід зазначити, що відповідачем не було погоджено, в установленому законом і договором порядку, ціну наданих послуг, заборгованість за виконання яких просить стягнути позивач на підставі договору.

Враховуючи те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо істотної умови договору, акти надання послуг не підписані, відповідачем надано вмотивовані заперечення проти підписання актів, позивач акти не відкоригував, отже позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності до вимог позивача на суму 776 644,65 грн. При цьому він покликається на положення частини 1 статті 256, частини 1 статті 258, частини 1, 5 статті 261, частини 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України, частину 5 статті 315 Господарського кодексу України. Вважає, що позивачем пропущено спеціальний шестимісячний строк позовної давності встановлений частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України.

Згідно частини 5 статті 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Слід зазначити, що між сторонами укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг, позивач просить стягнути заборгованість, яка виникла на підставі цього договору.

Відповідно до абзаців 1 та 2 частини 1 статті 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Згідно частини 4 статті 306 Господарського кодексу України транспортна експедиція є допоміжним видом діяльності пов`язаним із перевезенням вантажу.

Правовідносини, які виникли між сторонами відносяться до транспортно-експедиційних, згідно договору позивач мав організувати перевезення, однак сам не є перевізником в розумінні статті 909 Цивільного кодексу України, відтак на ці відносини поширюється загальна позовна давність три роки.

Враховуючи вищевикладене, дату складання актів, позовна давність позивачем не пропущена, відтак заява представника відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог в частині 776 644,65 грн є безпідставною.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розподіл судових витрат.

Судовий збір, згідно положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 4, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256-258 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повний текст рішення

складено 21.10.2021

Суддя Сухович Ю.О.