ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2021м. ДніпроСправа № 904/7316/21

за позовом Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувальний) загіну державної служби України з надзвичайних ситуацій, м.Кривий Ріг

до Комунального підприємств "КРИВОРІЖАВТОТРАНС", м.Кривий Ріг

про стягнення заборгованості в сумі 57 668,35 грн.

Суддя Красота О.І.

без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін державної служби України з надзвичайних ситуацій звернувся до господарського суду з позовом до Комунального підприємств "КРИВОРІЖАВТОТРАНС" і просить суд стягнути 42 900,00 грн. - основного боргу, 3 135,99 грн. - інфляційних витрат, 821,56 грн. - процентів за користування коштами, 7 807,80 грн. - пені, 3003,00 грн. - штрафу та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором №572 від 25.11.2019 в частині надання послуг.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач відзив на позов, а також докази повної оплати до суду не надав, повідомлення про вручення поштового відправлення 495 отримано 01.09.2021, в зв`язку із чим, керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа вирішується за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2019 між Державним воєнізованим гірничорятувальним (аварійно-рятувальний) загін державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі-Позивач, Виконавець) та Комунальним підприємством "КРИВОРІЖАВТОТРАНС" (далі-Відповідач, Замовник) укладено Договір №572 (далі - Договір, а.с.12-14).

За умовами пункту 1.1. Договору, Виконавець на замовлення Замовника протягом визначеного в Договорі періоду надає за оплату послуги з обов`язкового технічного контролю стану колісних транспортних засобів (далі-КТЗ) на відповідність ДСТУ 3649 (повний контроль), іншим законодавчими та нормативними документами України.

Згідно п.2.1 Договору, вартість послуг за цим Договором становить 48 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 8 000,00 грн.

Відповідно до п.2.5. Договору, Замовник сплачує кошти за рахунком-фактурою будь-яким видом оплати.

В п.2.6. Договору, після надходження коштів Замовника на р/р Виконавця Центр діагностики КТЗ КП «Кріворіжавтотранс» приступає до виконання зазначеного в Договорі та оплаченого обсягу послуг за умови надання Замовником КТЗ на перевірку. Строк надання послуг складає 15 робочих днів з дня підписання договору.

В п.3.1.5 Договору Замовник зобов`язаний підписати акт здачі-приймання надання послуг протягом 3 робочих днів з моменту його оформлення Виконавцем та повернути один примірник акту не пізніше останнього числа місяця. Якщо КТЗ надаються на перевірку впродовж обумовленого терміну, що є більшим ніж один місяць, Замовник зобов`язаний періодично одержувати, підписувати та не пізніше останнього числа місяця повертати Виконавцю акт здачі-приймання наданих послуг, виконаних за місяць, що спливає.

Приписами п.3.2.4 Договору, Виконавець зобов`язаний надати Замовнику для підписання акт здачі-приймання наданих послуг в день перевірки останнього КТЗ. Якщо КТЗ надаються на перевірку впродовж обумовленого терміну, що є більшим одного місяця, надавати Замовнику Акт здачі-приймання наданих послуг, виконаних за місяць, що спливає.

Якщо за 30 днів до закінчення терміну договору жодна зі сторін не заявить про його зміну чи розірвання, то договір вважається продовженим на один календарний рік (п.5.3. Договору).

Позивач надав Відповідачу заяву в якій (а.с.15-16) перелічив транспортні засоби, які повинні згідно Порядку проходити обов`язковий технічний контроль впродовж року, в строки передбачені даним Порядком та отримав рахунок-фактуру на суму 48 000,00 грн.

Позивач зазначає, що 27.11.2019 здійснив оплату рахунку.

Позивач надав Відповідачу транспортні засоби, що підлягають контролю, у строки обумовлені п.3 Порядку, (28.12.2019, 31.12.2019) та отримав послуги на загальну суму 5 100,00 грн. (копія акту звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2019 - 01.05.2021, а.с.17).

В позовній заяві вказано, 13.12.2020 Позивач звернувся до Відповідача для отримання послуг з проведення обов`язкового технічного контролю стану колісних транспортних засобів та отримав відмову в наданні зазначених послуг. Відмова Відповідача мотивована відсутністю доступу до загальнодержавної бази даних про результати обо`язкового технічного контролю транспортних засобів.

Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про повернення грошових коштів в частині невиконаного зобов`язання що були сплачені 27 листопада 2019 року в сумі 42 900,00 грн. (а.с.20).

Відповідач листом від 14.12.2020 за вихідним №171 повідомив, що виконає зобов`язання найближчим часом, а в разі неможливості виконання поверне грошові кошти за послуги які надані не були (а.с.18).

Відповідач послуги не надав, грошові кошти в розмірі 42 900,00 грн. не повернув, що і стало причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Станом на час розгляду справи доказів оплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога Позивача підлягає задоволенню повністю з стягненням з Відповідача заборгованості в розмірі 42 900,00 грн.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань щодо виконання робіт, Позивачем останньому в позові нараховано пеню у розмірі 7 807,80 грн. за період з 23.12.2020 по 23.06.2021.

Крім того, у зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань щодо виконання послуг Позивачем останньому нараховано 7% штрафу у загальному розмірі 3003,00 грн.

Позивач посилаючись на ст.231 ГК України просить суд стягнути з Відповідача пеню та штраф 7%.

Розглядаючи ці вимоги, суд не може погодитись з Позивачем, оскільки за своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

З огляду на те, що укладеним між сторонами Договором не передбачено умов забезпечення виконання зобов`язання у вигляді обов`язку сплати пені та штрафу 7%, позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання Позивачем нараховано проценти за користування грошовими коштами за період з 14.12.2020 по 04.08.2021 у сумі 821,56 грн.

Суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок 3% річних, приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача 3% річних зроблено не вірно, однак він є меншим ніж сума розрахована судом, тому ці вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача 3% річних у сумі 821,56 грн. є такими що підлягають задоволенню в сумі заявленої Позивачем.

Також, Позивачем нараховано Відповідачу інфляційні витрати в сумі 3 135,99 грн. за період з грудня 2020 по червень 2021.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат у сумі 3 135,99 грн., судом встановлено, що вказаний розрахунок Позивачем зроблено не вірно, однак він є меншим ніж сума розрахована судом, тому ці вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача інфляційних витрат у сумі 3 135,99 грн. є такими, що підлягають задоволенню в сумі, заявленій Позивачем.

З огляду на викладене, позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню частково із стягненням з Відповідача 42 900,00 грн. - основного боргу, 3 135,99 грн. - інфляційних витрат, 821,56 грн. - процентів за користування коштами. В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.174, 193, 216-218, 230 Господарського Кодексу України, ст.ст.509, 525-526, 530, 549, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст.123, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємств "КРИВОРІЖАВТОТРАНС", (50031, м.Кривий Ріг, вул.Аляб`єва, буд.1, ) на користь Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувальний) загіну державної служби України з надзвичайних ситуацій, (50002, м.Кривий Ріг, вул.Кобилянського, буд.223а, ) 42 900,00 грн. - основного боргу, 3 135,99 грн. - інфляційних витрат, 821,56 грн. - процентів за користування коштами та судовий збір у розмірі 1 844,45 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

22.10.2021.