ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

27 жовтня 2021 року м. ХарківСправа № 922/3508/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

за участю секретаря судового засідання Слановій М.Ю.

розглянувши скаргу (вх. № 24355) ФОП Серьогіна Дмитра Анатолійовича на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків)

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
до Фізичної особи - підприємця Серьогіна Дмитра Анатолійовича
про за участю: стягнення коштів
представника стягувача - не з`явився;

представника боржника - не з`явився;

представника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Державний виконавець Ізотов П.П., за довіреністю від 22.09.2021 року.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області перебувала справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Фізичної особи - підприємця Серьогіна Дмитра Анатолійовича про стягнення 29308,38 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.10.2014 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Серьогіна Дмитра Анатолійовича на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" - суму заборгованості за кредитом в розмірі 19000,00 грн., проценти в розмірі 6308,30 грн., пеню в розмірі 2461,08 грн., комісію в розмірі 1539,00 грн., 1827,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

21.10.2014 року на виконання вищезазначеного рішення видано відповідний наказ.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 18.10.2021 року від представника боржника надійшла скарга (вх. № 24355) на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.10.2021 року скаргу боржника (вх. № 24355) на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.10.2021 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 22.10.2021 року представник боржника надав клопотання (вх. № 6680) про розгляд скарги без участі боржника.

Суд, дослідивши вищезазначене клопотання, вважає його таким, що не суперечить вимогам діючого законодавства та задовольняє його.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 27.10.2021 року представник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) надав пояснення щодо скарги (вх. № 25187).

Представник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) в судовому засіданні 27.10.2021 року проти скарги боржника заперечував, посилаючись на те, що виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області по справі № 922/3508/14 було закінчено на підставі ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" та виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні.

Представник стягувача в судове засідання 27.10.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, наявна в матеріалах справи.

Представник боржника в судове засідання 27.10.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, наявна в матеріалах справи.

Відповідно до частин 1-2 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що неявка стягувача та боржника в судове засідання, не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Дослідивши скаргу боржника на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків), суд зазначає наступне.

11.11.2014 року постановою Жовтневого відділу ДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження на підставі наказу від 21.10.2014 року по справі №922/3508/14.

Постановою про прийняття виконавчого провадження від 07.08.2017 державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Хомік В.В. виконавче провадження №45688736 прийнято до провадження Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

20.09.2017 державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Хомік В.В. винесено постанову про арешт майна боржника Серьогіна Д.А., якою накладено арешт на все майно останнього. На підставі вказаної постанови, згідно листа Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №106845 від 30.08.2021, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження за №16475979, та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження за №22452902.

21.09.2017 виконавчий документ по виконавчому провадженню №45688736 повернуто стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст.37 ЗУ Про виконавче провадження, у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, про що винесено відповідну постанову.

Як вказує боржник, останній звертався до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо вирішення питання про зняття арешту з майна боржника.

Листами від 03.08.2021 року, від 13.09.2021 року, від 13.10.2021 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було роз`яснено боржнику, що законні підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні.

Крім того, 30.08.2021 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було надано боржнику лист, в якому зазначено у відділі не перебуває на виконанні наказ господарського суду Харківської області по справі № 922/3508/14.

Враховуючи вищенаведене, боржник вважає вищезазначені дії державного виконавця щодо не зняття арешту з майна боржника незаконними та такими, що порушують права останнього, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною скаргою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону станом на момент закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції Закону станом на момент закінчення виконавчого провадження) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частини 2 статті 18 ЗУ Про виконавче провадження (в редакції Закону станом на момент закінчення виконавчого провадження) передбачено, що виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції Закону станом на момент закінчення виконавчого провадження), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За приписами ч. 5 ст. 37 наведеного Закону (в редакції Закону станом на момент закінчення виконавчого провадження), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону станом на момент закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Згідно з частинами першою та другою статті 40 наведеного Закону (в редакції Закону станом на момент закінчення виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У відповідності до частини 3 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції Закону станом на момент закінчення виконавчого провадження), у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції Закону станом на момент закінчення виконавчого провадження), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Виходячи з аналізу норми ст.59 ЗУ "Про виконавче провадження", суд зазначає, що вищезазначеною нормою передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна боржника.

Крім того аналіз наведених положень приводить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника,

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" (зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Отже, у даному випадку, враховуючи те, що виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 закону України "Про виконавче провадження", підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні.

Також суд враховує, що рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2014 року, під час виконання якого було накладено арешт на майно боржника, не виконано, що ним не заперечується, та стягувач в будь-який час має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконане боржником.

Аналогічна позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі № 425/1341/17.

Щодо посилань боржника на постанову Верховного Суду у справі № 817/928/17 від 27.03.2020 року, суд зазначає наступне.

Проаналізувавши вищезазначену постанову суд зазначає, що виконавче провадження у вищезазначені справі було закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» і направлено вказаний виконавчий документ за належністю.

В той час, у даній справі виконавче провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 закону України "Про виконавче провадження" та виконавчий документ повернуто стягувачу.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини 1950 року та практику Суду як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Конституційний Суд України у пункті 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі Півень проти України суд зазначив, що право на судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

На момент звернення боржника із відповідною скаргою, останнім рішення суду з 2014 року не виконано, що в свою чергу порушує законні інтереси стягувача, який звертався до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги те, що виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 закону України "Про виконавче провадження", підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні, отже скарга боржника не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 233, 234, 339, 342 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги (вх. № 24355) ФОП Серьогіна Дмитра Анатолійовича на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала підлягає оскарженню, в порядку, передбаченому ст.ст. 255-257 ГПК України.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Ухвалу підписано 29.10.2021 року.

Суддя Н.С. Добреля