ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" жовтня 2021 р. Справа № 911/217/19

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участю секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянувши заяву Акціонерного товариства «Банк Альянс» від 11.10.2021 № 11/4451 про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, у справі

за позовом Акціонерного товариства «Банк Альянс»

до Приватного підприємства «Укрзіз»

про стягнення 162263,24 грн

за участю представників

стягувача (заявника): Вергелес Ю.О. адвокат, довіреність № 90 від 06.09.2021;

боржника: не з`явився;

АТ «Укрзалізниця»: Гараєва О.С. адвокат, довіреність від 12.01.2021;

встановив:

Через канцелярію Господарського суду Київської області 12.10.2021 Акціонерним товариством «Банк Альянс» (далі стягувач, заявник, АТ «Банк Альянс») подано заяву від 11.10.2021 № 11/4451 про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, у якій заявник просить суд звернути стягнення на грошові кошти в загальній сумі 499739,07 грн, що належать Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця») в межах заборгованості останнього перед Приватним підприємством «Укрзіз» (далі боржник, ПП «Укрзіз»), відповідно до постанови Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1909/17, на користь АТ «Банк Альянс», в рахунок задоволення вимог АТ «Банк Альянс» до ПП «Укрзіз», а саме 50340,19 грн, за наказом, виданим Господарським судом Київської області у справі № 911/217/19.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.10.2021 розгляд вказаної заяви призначено на 21.10.2021.

Через канцелярію суду 21.10.2021 АТ «Українська залізниця» подано заперечення на заяву, у яких, зокрема, звертає увагу на те, що стягувач просить суд звернути стягнення на грошові кошти АТ «Укрзалізниця» в загальній сумі 499739,07 грн в рахунок задоволення вимог АТ «Банк Альянс» до ПП «Укрзіз», а саме 50340,19 грн за наказом, виданим Господарським судом Київської області у справі № 911/217/19. Така вимога, на думку АТ «Укрзалізниця», є неправомірною, адже сума заборгованості ПП «Укрзіз», як зазначає стягувач, становить 50340,19 грн, а не 499739,07 грн.

Також АТ «Укрзалізниця» зауважує на те, що до заяви стягувачем не додані ані документи (матеріали) виконавчого провадження, які містять відомості про те, що сума заборгованості ПП «Укрзіз» перед стягувачем становить саме 50340,19 грн, ані банківських виписок стягувача, що є доказом ненадходження коштів від боржника, приватного виконавця на його розрахунковий рахунок, у зв`язку з чим, як вважає АТ «Укрзалізниця», неможливо достеменно встановити факт ненадходження 50340,19 грн в рахунок погашення заборгованості згідно з наказом Господарського суду Київської області у справі № 911/217/19.

Крім того посилаючись на те, що частка держави у статутному капіталі АТ «Укрзалізниця» складає 100%, останнє вважає, що приватний виконавець, який здійснює примусове виконання рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/217/19 в порядку ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» не має право звертати стягнення на грошові кошти АТ «Укрзалізниця», оскільки примусове виконання рішень приватним виконавцем стосовно боржника АТ «Укрзалізниця» є прямим порушенням ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні 21.10.2021 представником заявника заявлено усне клопотання про відкладення розгляду заяви.

Суд, зважаючи на встановлений ч. 3 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) обмежений десятиденний строк для розгляду відповідної заяви, відхилив усне клопотання представника заявника про відкладення розгляду заяви.

У судовому засіданні 21.10.2021 представник заявника в усному порядку обґрунтував предмет та підстави заяви про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, просив суд задовольнити заяву в повному обсязі. Представник АТ «Укрзалізниця» заперечувала проти задоволення заяви з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Боржник, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду заяви, не направив у судове засідання свого уповноваженого представника. Будь-яких письмових пояснень чи заперечень щодо заяви, на вимогу суду, ПП «Укрзіз» подано не було.

З огляду на те, що відповідно до ч. 4 ст. 336 ГПК України неявка представника боржника не перешкоджає розгляду справи за умови належного його повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд заяви за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши заяву АТ «Банк Альянс» від 11.10.2021 № 11/4451 про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в сукупності з матеріалами справи, суд встановив наступне.

У січні 2019 року до Господарського суду Київської області звернулось АТ «Банк Альянс» з позовом до ПП «Укрзіз» про стягнення 162263,24 грн заборгованості, яка складається з гарантійного платежу в сумі 152414,20 грн, 30% річних в розмірі 4509,79 грн та пені в сумі 5339,25 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.05.2019 позов задоволено частково; стягнуто з ПП «Укрзіз» на користь АТ «Банк Альянс» 152414,20 грн боргу, 4384,52 грн 30% річних, 5339,25 грн пені та 2432,12 грн судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

На примусове виконання вказаного рішення 24.06.2019 Господарським судом Київської області видано відповідний наказ.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим Михайлом Андрійовичем 24.07.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59639293 з виконання наказу Господарського суду Київської області № 911/217/19 від 24.06.2019 про стягнення з ПП «Укрзіз» на користь АТ «Банк Альянс» 152414,20 грн боргу, 4384,52 грн 30% річних, 5339,25 грн пені та 2432,12 грн судового збору.

В рамках виконавчого провадження № 59639293 приватним виконавцем Корольовим М.А. 07.08.2019 винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 59639293 та № 59740120 у зведене виконавче провадження № 59740730.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2019 у справі № 922/1909/17 змінено та викладено абзаци 1-4 резолютивної частини рішення в такій редакції, зокрема: первісні позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» на користь ПП «Укрзіз» основну заборгованість в сумі 462429,00 грн, пеню в сумі 13397,68 грн, 3% річних в сумі 3116,64 грн, інфляційні втрати в сумі 13410,44 грн, судовий збір в сумі 7385,31 грн; в задоволенні первісних позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 37,96 грн відмовлено; в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду від 16.06.2020 постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1909/17 залишено без змін.

Враховуючи наведені відомості, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М.А. направлено вимогу від 16.09.2021 на адреси Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» та АТ «Укрзалізниця» про надання відомостей щодо виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1909/17.

Листом від 27.09.2021 Регіональна філія «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», повідомила приватного виконавця про те, що не має можливості добровільно виконати вказане судове рішення, з огляду на відсутність актуальних банківських реквізитів ПП «Укрзіз».

Оцінивши доводи заявника та надані ним докази, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви та відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону заходом примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно зі ст. 53 Закону виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку. Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом. За ухилення від виконання розпоряджень виконавця особа, в якої перебуває майно боржника, несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно до частин 1, 2 ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

З наведеного вбачається, що звернення стягнення на кошти боржника, у тому числі якщо вони належать боржникові від інших осіб є заходом примусового виконання рішення, який може бути вжито приватним виконавцем з метою його виконання. При цьому, таке стягнення звертається на підставі ухвали суду, яка в силу ч. 3 ст. 327 ГПК України, п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону є виконавчим документом, та в порядку ст. 48, 53, 56 Закону.

За змістом ст. 336 ГПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Суд відмовляє в задоволенні такої заяви, якщо вона подана після закінчення строку позовної давності для відповідної вимоги боржника до такої особи, або строку на пред`явлення до виконання виконавчого документа про стягнення коштів з такої особи на користь боржника за судовим рішенням, що набрало законної сили. Про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, або про відмову у її задоволенні суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником

З системного аналізу вказаної правової норми випливає, що суб`єктний склад відповідних правовідносин повинен складатися з трьох осіб, а саме стягувача, боржника, а також іншої особи, яка має заборгованість перед боржником. Предметом дослідження, у даному випадку, є факт наявності заборгованості, що підтверджується належними доказами, зокрема, це може бути відповідне рішення суду, або факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які стягувач просить звернути стягнення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 912/2199/17 та від 01.08.2019 у справі № 927/313/18.

Як вище встановлено судом, на виконання рішення Господарського суду Київської області від 06.05.2019 у справі № 911/217/19 судом 24.06.2019 видано наказ про стягнення з ПП «Укрзіз» на користь АТ «Банк Альянс» 152414,20 грн боргу, 4384,52 грн 30% річних, 5339,25 грн пені та 2432,12 грн судового збору.

Зазначений наказ Господарського суду Київської області від 24.06.2019 № 911/217/19 перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А.

Також судом установлено, що відповідно до постанови Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 16.06.2020, у справі № 922/1909/17 стягнуто з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» на користь ПП «Укрзіз» основну заборгованість в сумі 462429,00 грн, пеню в сумі 13397,68 грн, 3% річних в сумі 3116,64 грн, інфляційні втрати в сумі 13410,44 грн та судовий збір в сумі 7385,31 грн.

Тобто АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» є особою, яка має заборгованість перед ПП «Укрзіз». Така заборгованість підтверджена постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1909/17, яка набрала законної сили, а також не оспорюється АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця», про що свідчить зміст листа Регіональної філії «Південна залізниця» від 27.09.2021, адресованого у відповідь на вимогу приватного виконавця від 16.09.2021.

Саме встановлення заявником з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень наявності постанови Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1909/17 про стягнення з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» на користь ПП «Укрзіз» боргу в загальній сумі 499739,07 грн і стало підставою для звернення до суду із заявою в порядку ст. 336 ГПК України.

Водночас частиною 1, п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету.

Отже нормою вказаної статті визначається, що зокрема, приватний виконавець не має права здійснювати виконавче провадження щодо юридичних осіб, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ) (далі Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Державна реєстрація Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців здійснена 21.10.2015. ПАТ «Українська залізниця» зареєстроване як юридична особа, засновником якої є Держава Україна а особі Кабінету Міністрів України.

Згідно з п. 2 Статуту АТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735, Товариство утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі підприємства залізничного транспорту).

Засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Управління корпоративними правами держави стосовно товариства здійснює Кабінет Міністрів України. Єдиним акціонером товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. (п. 26, 27 Статуту АТ «Українська залізниця»).

Згідно з відомостями на офіційному сайті Фонду державного майна України АТ «Українська залізниця» включене до Реєстру корпоративних прав держави у статутному капіталі господарських товариств.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 статутний капітал АТ «Українська залізниця» формується шляхом внесення до нього, зокрема, майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу; 100 відсотків акцій, що належать державі у статутному капіталі господарських товариств згідно з додатком 2.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 336 ГПК України, викладених у постанові від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19, особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою.

За таких обставин заявлений АТ «Банк Альянс» захід примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 24.06.2019 у справі № 911/217/19 шляхом звернення стягнення на грошові кошти АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», яке на підставі постанови Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1909/17 має заборгованість перед ПП «Укрзіз», є одночасно заходом примусового виконання вказаного судового рішення у справі № 922/1909/17 для АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця». Таке звернення стягнення здійснюється на підставі ухвали суду, яка є виконавчим документом, в порядку приписів Закону України «Про виконавче провадження» (накладення арешту на кошти, списання коштів з рахунків тощо), тобто фактично означає примусове виконання судового рішення у справі № 922/1909/17 відносно АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», як боржника. Тому суд вважає, що в даному випадку, підлягають застосуванню положення п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обмеження повноважень приватного виконавця на виконання таких рішень.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу заявника стосовно недоведеності обставин того, що залишок не стягнутих з боржника в рамках виконавчого провадження № 59639293 складає 50340,19 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Заявником не надано жодних доказів, які б підтверджували конкретну суму, яка була стягнута з боржника за весь період виконавчого провадження № 59639293, що перешкоджає встановленню дійсного розміру заборгованості боржника перед АТ «Банк Альянс». Такими доказами могли б слугувати, зокрема, банківські виписки, які б підтверджували факт надходження/ненадходження на рахунок стягувача грошових коштів, стягнутих з боржника, в рахунок погашення заборгованості за судовим рішенням у справі № 911/217/19.

Крім того заявник, як сторона виконавчого провадження № 59639293 має право, зокрема, звернутись до приватного виконавця з відповідним запитом про надання інформації та копій відповідних підтверджуючих документів стосовно існування непогашеної заборгованості боржника у відповідному виконавчому провадженні.

Окремо слід зазначити стосовно процесуальної невідповідності нормам ГПК України прохальної частини заяви АТ «Банк Альянс».

Так, заявник просить суд, зокрема, звернути стягнення на грошові кошти в загальній сумі 499739,07 грн, що належать АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» в межах заборгованості останнього перед ПП «Укрзіз», відповідно до постанови Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1909/17, на користь АТ «Банк Альянс», в рахунок задоволення вимог АТ «Банк Альянс» до ПП «Укрзіз», а саме 50340,19 грн.

Тобто, з одного боку заявник зазначає, що у ПП «Укрзіз» наявна заборгованість перед АТ «Банк Альянс» у сумі 50340,19 грн, проте просить суд звернути стягнення на грошові кошти АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» в загальній сумі 499739,07 грн.

Отже формулювання прохальної частини заяви допускає її неоднозначне тлумачення в контексті того які саме дії необхідно вчинити суду для захисту права стягувача під час примусового виконання судового рішення.

За приписами ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Аналіз наведеної норми процесуального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та зміст своїх вимог, а суд, з метою дотримання принципу диспозитивності, розглядає справу виключно у межах заявлених нею вимог та наданих доказів.

Враховуючи викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви АТ «Банк Альянс» та, відповідно, звернення стягнення на грошові кошти АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця».

Відмовляючи в задоволенні заяви про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, суд також зауважує, що заявник не позбавлений права повторно звернутись до суду з відповідною заявою, якщо змінились певні обставини з урахуванням необхідності дотримання вимог щодо форми і змісту заяви, визначених чинним процесуальним законодавством.

Керуючись ст. 233-235, 336 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Банк Альянс» від 11.10.2021 № 11/4451 про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, відмовити.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін