УХВАЛА

01 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 910/7746/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Стратієнко Л.В. - головуючий, судді - Кібенко О.Р., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни,

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Васильченко Т.В.)

від 24.11.2020,

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Тарасенко К.В., судді - Іоннікова І.А., Разіна Т.І.)

від 26.05.2021,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайт Енерджі»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Візард», 2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Плейсмент», 3) ОСОБА_1 , 4) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про стягнення 140 000,00 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайт Енерджі»

до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк»

про визнання протиправним та скасування рішення про нікчемність договору та визнання зобов`язання припиненим,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2021 ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду року від 26.05.2021 у справі №910/7746/20 до Касаційного господарського суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13.07.2021 касаційну скаргу ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду року від 26.05.2021 у справі №910/7746/20 залишено без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 03.08.2021 вказану касаційну скаргу повернуто без розгляду на підставі частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки квитанція від 19.07.2021 №0.0..1, яку скаржник подав разом із заявою про усунення недоліків, не могла вважатися належним доказом сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду року від 26.05.2021 у справі №910/7746/20 у встановленому законом порядку.

10.08.2021 ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни повторно звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду року від 26.05.2021 у справі №910/7746/20 до Касаційного господарського суду разом з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.

Ухвалою Верховного Суду від 25.08.2021 касаційну скаргу повернуто без розгляду на підставі пункту 1 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з закінченням строку довіреності, яку представник скаржника подав разом із касаційною скаргою на підтвердження своїх повноважень.

27.08.2021 ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни втретє звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду року від 26.05.2021 у справі №910/7746/20 до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 11.10.2021 касаційну скаргу ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Білої І.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду ро-ку від 26.05.2021 у справі №910/7746/20 залишено без руху на підставі частини 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, визнано підстави, наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, вказано на необхідність навести інші підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження.

29.10.2021 до Верховного Суду, на виконання вимог вказаної ухвали, ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Білої І.В. подано клопотання про усунення недоліків. У вказаному клопотанні скаржник обґрунтовує підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, наводячи підстави, аналогічні тим, що були визнані судом неповажними (вперше касаційну скаргу було подано в строк, встановлений частиною 1 статті 288 ГПК України; копію ухвали Верховного Суду про повернення касаційної скарги без розгляду, у зв`язку з неусуненням недоліків постановлено судом 03.08.2021, а вже 10.08.2021 касаційну скаргу було подано повторно після усунення недоліків; 25.08.2021 ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу знову повернуто без розгляду на підставі пункту 1 частини 4 статті 292 ГПК України, у зв`язку з закінченням строку довіреності і вже протягом 2-х днів, тобто, 27.08.2021 скаржник подав касаційну скаргу втретє). Скаржник наголосив, що ним вчинено всі необхідні процесуальні дії в максимально стислі строки, пов`язані з оскарженням судових рішень у справі №910/7746/20 з дотриманням процесуального законодавства.

Розглянувши наведені обґрунтування причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження, суд дійшов висновку, що підстави, наведені скаржником у клопотанні, не можуть вважитися поважними з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенції) "кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом, ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру".

Відповідно до практики Суду держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями ст. 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20.05.2010 року). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

У п. 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судово-го провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Суд зауважує, що Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Суд зазначає, що клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Суд вдруге звертає увагу, що зазначені скаржником причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, не визнаються судом поважними та не можуть вважатися такими, що дійсно перешкоджали зверненню з касаційною скаргою у передбачений законом строк. При залишенні вперше касаційної скарги без руху, скаржнику було надано додатковий строк для усунення недоліків, проте своїм правом на усунення недоліків він не скористався. При поданні касаційної скарги вдруге, касаційна скарга скаржника не відповідала вимогам частини 3 статті 290 Господарського процесуального кодексу України. Тобто, зазначене свідчить про невжиття скаржником всіх необхідних заходів для дотримання вимог процесуального законодавства.

Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким він користується, виходячи із поважності причин пропуску строку. У цьому випадку обставин, які б об`єктивно перешкоджали скаржникові реалізувати своє право на подання касаційної скарги протягом законодавчо встановленого терміну, не вбачається, а підстави, наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, не є поважними та об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, оскільки залежали від самого скаржника.

Згідно із частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про існування підстав для відмови у відкритті касаційного провадження у справі №910/7746/20 за касаційною скаргою ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Білої І.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду року від 26.05.2021 у справі №910/7746/20 на підставі пункту 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки підстави, зазначенні скаржником в клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, є неповажними.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/7746/20 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду року від 26.05.2021.

2. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду року від 26.05.2021 у справі №910/7746/20 надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Кібенко

І. Кондратова