ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. Справа№ 910/21682/15 (910/14896/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Сотнікова С.В.

Грека Б.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В. За участю представників учасників процесу: відповідно до протоколу судового засідання від 20.10.2021. Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі № 910/21682/15 (910/14896/20) (суддя Чеберяк П.П., м. Київ) за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конярство України» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 211 392,24 грн в межах справи № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Астарта-Київ» до Державного підприємства «Конярство України» про банкрутство
ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015.

29.09.2020 ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Конярство України» (надалі також - відповідач) в якому просить суд, стягнути заборгованість із заробітної плати в розмірі 179 543,87 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 31 848,37 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що наявна заборгованість відповідача перед позивачем із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати станом на момент звільнення становить у розмірі 179 543 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у розмірі 47 474,06 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі №910/21682/15 (910/14896/20) позов задоволено частково, стягнено з Державного підприємства "Конярство України" заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 175 473,27 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 11 581,30 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 764,28 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення.

Судове рішення мотивоване, зокрема, тим, що недоотримавши належні кошти від роботодавця позивач міг би взяти кредит з метою збереження рівня свого життя, то виходячи із середньомісячної ставки за кредитами в річному обчисленні він повинен був сплатити 11 581,30 грн. Вимоги про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати в розмірі 175 474,00 грн та стягнення компенсації середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у розмірі 31 848,37 грн задоволено частково.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі №910/21682/15 (910/14896/20) у відповідній частині та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Конярство України» на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення відповідного судом рішення включно.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц не врахував конкретних обставин справи щодо зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2021 справу № 910/21682/15 (910/14896/20) передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюха Б.В., суддів: Сотнікова С.В., Грека Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2021 у справі №910/21682/15 (910/14896/20) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі № 910/21682/15 (910/14896/20) залишено без руху.

07.09.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 на виконання вимоги ухвали від 03.09.2021 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 у справі №910/21682/15 (910/14896/20) відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 призначено на 20.10.2021.

13.10.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі № 910/21682/15 (910/14896/20) - без змін.

20.10.2021 у судове засідання з`явилися ОСОБА_1 (позивач) та ДП «Конярство України» (відповідач).

У судове засідання 20.10.2021 не з`явився представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, який повідомлявся завчасно та належним чином про час, місце та дату судового засідання, про причини нез`явлення суд не повідомив.

Щодо повідомлення третьої особи про час, місце та дату судового засідання слід зазначити наступне.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (частина третя статті 120 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Частиною 12 статті 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням вище викладеного, оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та докази надіслання судом апеляційної інстанції процесуальних документів третій особі на належну адресу, з огляду на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає можливе здійснити розгляд оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку без участі представника Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

20.10.2021 у судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просила її задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі №910/21682/15 (910/14896/20) скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задовольнити позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Представник ДП «Конярство України» у судовому засіданні 20.10.2021 заперечував проти вимог апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Фактично суть апеляційної скарги зводиться до того, що на думку скаржника, суд першої інстанції при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні неправомірно зменшив суму з 135 173 грн 52 коп. до 11 581 грн 30 коп.

Отже, наразі, перед колегією суддів постало питання перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції щодо частково задоволеної судом суми середнього заробітку за затримку розрахунків при звільненні в розмірі 11 581 грн 30 коп.

На підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України колегією суддів надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке ними реалізовано.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті судового рішення, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Загальні підстави для нарахування суми середнього заробітку за затримку розрахунків при звільненні визначені Кодексом законів про працю України.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, апелянт працював у Державному підприємстві "Конярство України" на посаді помічника керівника та був звільнений з посади 02.09.2020 на підставі наказу №2-к від 02.09.2020.

Відповідно до довідки Державного підприємства "Конярство України" №КУ000000025 від 07.09.2020, заборгованість відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати за період з березня 2020 по вересень 2020 року становить 154 237,93 грн.

ОСОБА_1 заявила про стягнення з Державного підприємства "Конярство України" заборгованості із заробітної плати в розмірі 179 543 грн 87 коп.

Зважаючи на те, що відповідачем не здійснено повний розрахунок з позивачем при звільненні, останнім було також заявлено вимоги, які складають середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який станом на момент звернення з даним позовом становить 31 848 грн 37 коп.

За змістом ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частина 1 ст. 117 вказаного кодексу встановлює, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За твердженням позивача, він працював весь заявлений період проте, відповідач з ним не розрахувався, чим порушив положення ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Заперечуючи на рішення суду апелянт зауважив, що суд першої інстанції неправомірно зменшив суму середнього заробітку за затримку розрахунків при звільненні.

Як вбачається, приймаючи оскаржуване рішення, Господарський суд міста Києва виходив з приписів, наведених Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас, Великої Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц вказала, що для оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку про звільненні на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009-2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, повинен сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження свого рівня життя.

Дослідивши доводи, що наведені у апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що Господарський суд міста Києва обґрунтовано керувався правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, і, враховуючи неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку із розміром заборгованості по заробітній платі, суд обґрунтовано дійшов висновку, що вимога про стягнення середнього заробітку підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 11 581, 30 грн.

Відповідно до інформації яка міститься на офіційному сайті Національного банку України розмір середньозваженої ставки за кредитами в річному обчисленні станом 2020 рік становить 6,6 %.

Так провівши власний розрахунок, (6,6 % х 175 474,27 грн) : 100% = 11 581,30 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню.

Щодо посилань апелянта на те, що наведений розрахунок сум середнього заробітку в постанові Верховного Суду відрізняється від запровадженого розрахунку, визначеного ст.117 КЗпП України та п. 8 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, то апеляційний суд вбачає за можливе зазначити таке.

Відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене, право на подачу заяви про збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, має диспозитивний характер, відображає волевиявлення позивача.

Відповідно до частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16).

З урахуванням вищенаведеного, місцевий господарський суд, належним чином оцінивши матеріали справи, прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі № 910/21682/15 (910/14896/20) та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі № 910/21682/15 (910/14896/20), та, відповідно апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати за подання апеляційної скарги згідно статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі № 910/21682/15 (910/14896/20) залишити без змін.

3. Справу № 910/21682/15 (910/14896/20) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 288, 289 ГПК України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 26.10.2021.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді С.В. Сотніков

Б.М. Грек