РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.10.2021Справа № 910/8339/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проденерго"

до Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східна" Філія Концерну "Військторгсервіс"

про стягнення 17 347, 35 грн

Без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Проденерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східна" Філія Концерну "Військторгсервіс" (далі - відповідач) про стягнення 17 347, 35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 01 П- 2021 від 04.01.2021 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 позовну заяву залишено без руху.

У встановлений судом строк позивачем було усунуто недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 26.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/8339/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та строк для подання заперечень на відповідь на відзив, якщо такі будуть - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив на позов, якщо такий буде подано - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

15.07.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо заявлених позовних вимог, з огляду на те, що ТТН від 17.02.2021 № 000002843, яка долучена позивачем до позовної заяви не є належним доказом поставки товару, оскільки з боку відповідача підписана невстановленою особою, не містить відомостей про посаду, П.І.Б. та повноваження даної особи підписувати будь - які документи, а тому за твердженнями відповідача, позивач не надав належних доказів поставки товару за договором та у відповідача відсутній обов`язок сплачувати позивачу суму у розмірі 17 347, 35 грн.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Проденерго» (далі - Постачальник) та Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Східна» (далі - Покупець) було укладено Договір поставки № 01П - 2021, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується на умовах, передбачених цим Договором, постачати в асортименті продовольчі товари (надалі «Товар») Покупцеві, а Покупець зобов`язується приймати і оплачувати Товар.

Найменування, кількість, ціна, строк поставки, адреса поставки Товару вказується в Замовленнях Покупця, погоджених з Постачальником, які є невід`ємними частинами цього Договору (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору поставка Товару здійснюється відповідно до замовлення Покупця. Замовлення подається Покупцем не пізніше, ніж за 3 (три) календарних дні до передбачуваної дати поставки на електронну адресу Постачальника ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постачальник поставляє Товар Покупцю на умовах DDP (доставка на склад Покупця) в строки та за адресою, що визначаються Покупцем в Замовленні (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 2.4 Договору право власності на Товар переходить до Покупця з дня поставки Товару. Датою поставки Товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін товарно - транспортних накладних, (далі по тексту - ТТН), які складаються у двох примірниках: один для Покупця, один - Постачальнику.

Графік доставки Товару узгоджується Сторонами та визначається в замовленні. Доставка Товару повинна здійснюватися в години роботи складу Покупця, у дні узгоджені Сторонами, включаючи вихідні та святкові дні. Зміна графіка доставки допускається за письмовою угодою Сторін. У разі виникнення у Покупця необхідності змінити узгоджений Сторонами графік доставки Товару, Покупець зобов`язується письмово повідомити про це Постачальника не пізніше, ніж за 1 (один) календарний день до моменту такої зміни (п. 2.5 Договору).

Приймання Товару по найменуванню та за кількістю проводиться на підставі ТТН, а за якістю - згідно з документами, які засвідчують якість Товару (сертифікатам якості Виробника, якісним посвідченням) (п. 2.6 Договору).

Ціни на Товар за цим Договором зазначаються у прайс-листі (Специфікації). При зміні ціни на Товар, Постачальник зобов`язаний повідомити про це Покупця не менше ніж за 21 (двадцять один) календарний день, шляхом надання нового прайс-листа для погодження Покупцем (п. 3.1 Договору).

Загальна вартість цього Договору складається з вартостей Товару, зазначених у всіх ТТН, за якими здійснювалася поставка протягом терміну дії цього Договору (п. 3.2 Договору).

Згідно з п. 3.3 Договору всі розрахунки за цим Договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата партії поставленого Товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту отримання Товару.

Датою оплати Товару вважається дата перерахування коштів з поточного рахунку Покупця на поточний рахунок Постачальника (п. 3.4 Договору).

Як передбачено п. 5.2.1 Договору покупець зобов`язаний за відсутності зауважень, приймати поставлені Товари згідно з належним чином оформленими і підписаними документами (ТТН) та здійснювати оплату Товару на умовах цього Договору.

Договір набирає чинності з 04 січня 2021 року і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 9.1 Договору).

Позивачем на виконання умов Договору поставки № 01П -2021 від 04.01.2021 було поставлено відповідачу товар на суму 41 586, 84 грн, що підтверджується видатковою накладною № 6077 від 17.02.2021 та ТТН № 000002843 від 17.02.2021.

Як зазначає позивач відповідачем було частково сплачено за товар суму у розмірі 24 239, 49 грн, а тому станом на момент звернення до суду з позовом у відповідача наявна заборгованість у розмірі 17 347, 35 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечив щодо заявлених позовних вимог, з огляду на те, що ТТН від 17.02.2021 № 000002843, яка долучена позивачем до позовної заяви не є належним доказом поставки товару, оскільки з боку відповідача підписана невстановленою особою, не містить відомостей про посаду, П.І.Б. та повноваження даної особи підписувати будь - які документи, а тому за твердженнями відповідача, позивач не надав належних доказів поставки товару за договором та у відповідача відсутній обов`язок сплачувати позивачу суму у розмірі 17 347, 35 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладених між сторонами договорів поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

На підтвердження виконання позивачем своїх зобов`язань за Договорами, останнім було надано підписану сторонами видаткову накладну № 6077 від 17.02.2021 та Товарно - транспортну накладну № 000002843 від 17.02.2021 на суму 41 586, 84 грн.

Відповідно до п. 2.4 Договору право власності на Товар переходить до Покупця з дня поставки Товару. Датою поставки Товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін товарно - транспортних накладних, (далі по тексту - ТТН), які складаються у двох примірниках: один для Покупця, один - Постачальнику.

Згідно з п. 3.3 Договору всі розрахунки за цим Договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата партії поставленого Товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту отримання Товару.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що 17.02.021 на виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 41 586, 84 грн.

Факт поставки товару підтверджується наявними у справі копією видаткової накладної № 6077 від 17.02.2021 на суму 41 586, 84 грн та товарно - транспортної накладної № 000002843 від 17.02.2021.

Однак, як слідує з матеріалів справи, відповідачем свого обов`язку щодо оплати товару належним чином виконано не було, а саме не сплачено за товар, поставлений за видатковою накладною № 6077 від 17.02.2021 на суму 41 586, 84 грн (накладна частково оплачена на суму 24 239, 49 грн), внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 17 347, 35 грн.

Позивачем до позовної заяви долучено копії платіжних доручень та банківських виписок про часткову сплату відповідачем заборгованості за Договором поставки № 01П-2021 від 04.01.2021.

Щодо доводів відповідача про те, що товарно - транспортна накладна підписана з боку відповідача невстановленою особою, не містить відомостей про посаду, П.І.Б. та повноваження особи, а отже, не може бути належним доказом, оскільки не відповідає вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань та фінансових результатів.

Тобто, факт проведення сторонами у справі господарських операцій, що стосуються виконання ними зобов`язань, повинен підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" мають бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Суд зазначає, що наявна в матеріалах справи видаткова накладна та товарно-транспортна накладна дають можливість ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Проденерго " та Концерн "Військторгсервіс", і можливості встановити обсяг господарської операції (поставку товару).

Крім того, підпис особи, який міститься на накладній від імені відповідача, скріплений печаткою.

Відповідно до пунктів 1, 5, 9, 10 розділу 3 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 червня 2015 року N 1000/5 право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду (далі - печатка установи) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом.

На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).

Розпорядчим документом керівника установи визначаються порядок використання, місце зберігання печатки установи і посадові особи, відповідальні за її зберігання, а також перелік посадових осіб, підписи яких скріплюються печаткою установи.

Облік усіх печаток та штампів, що застосовуються в установі, ведеться у журналі за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Видача печаток, штампів посадовим особам здійснюється під підпис у відповідному журналі. Печатки зберігаються у шафах (сейфах), що надійно замикаються і опечатуються.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа (вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 у справі № 915/878/16).

Особи, які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства, призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Всі визначені у цьому позові документи - видаткова накладна та товарно-транспортна накладна містять відтиск печатки відповідача, що є засвідченням легітимності підпису перед третіми особами.

Матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначених штампів, їх підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 відсутність у накладних вказівки на прізвище та ініціали особи, яка отримала товар за цими накладними, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така накладна є неналежним доказом у справі.

З огляду на вищевикладене, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що додані до матеріалів справи видаткова накладна та товарно - транспортна накладна є неналежними доказами.

Крім того, факт поставки товару відповідачем не заперечується.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у розмірі 17 347, 35 грн.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. ), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - задоволення позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Проденерго» задовольнити.

2. Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (вул. Молодогвардійська, буд. 28- А, м. Київ, 03151; ) в особі "Східна" Філія Концерну "Військторгсервіс" (вул. Переможців, буд. 6-А, , м. Харків, Харківська область, 61034; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Проденерго" (вул. Гвардійців - Широнінців, буд. 45, м. Харків, Харківська область; ) суму заборгованості у розмірі 17 347 (сімнадцять тисяч триста сорок сім) грн 35 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 27.10.2021.

Суддя М.Є.Літвінова