ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2021 Справа № 917/149/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., за участю секретаря судового засідання Сілаєвої О. Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Харківського національного університету внутрішніх справ

в особі відокремленого підрозділу Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

Міністерство освіти і науки України

Фонд державного майна України

про визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння

за участю представника відповідача: Кондрик Н. Г.;

від позивача та від третіх осіб - не з`явилися

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернувся з позовом Харківський національний університет внутрішніх справ в особі відокремленого підрозділу Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" про визнання договору купівлі-продажу від 17.09.2002 № 67 недійсним та витребування з чужого незаконного володіння навісу для зберігання бочко тари загальною площею 72,00 кв.м.

Позивач подав заяву про зміну підстав позову (вхід. № 3432 від 30.03.2021; т.1, а.с.109-114). Ухвалою від 22.04.2021 суд прийняв заяву про зміну підстав позову (т.1, а.с.157-158).

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Кременчуцький льотний коледж при відчужені нерухомого майна за договором-купівлі продажу від 17.09.2002 № 67 мав отримати дозвіл Міністерства освіти України за погодженням з Фондом державного майна України, оскільки коледж не був власником нерухомого майна, а здійснював оперативне управління. Сторони при укладенні спірного договору купівлі-продажу в порушення ст. 63 Закону України «Про освіту», ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна", Положення про порядок продажу на аукціоні за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, затверджене наказом Фонду державного майна України від 22 вересня 2000 р. N 1976 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2000 р. за N 692/4913 не дотримались встановленого порядку відчуження об`єкта державної власності, не врахували заборону його відчуження та не погодили таке відчуження з уповноваженим державою органом, що є підставою для визнання договору недійсним згідно зі статтею 215 та частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України та ст. 48 Цивільного кодексу УРСР.

Відповідач у відзиві (вхід. № 3124 від 23.03.2021; т.1, а.с.166-172) проти позову заперечує, посилаючись, на те що:

- оспорюваний договір купівлі-продажу укладено між ТОВ «НВО «АВІА» та Кременчуцьким льотним коледжем, який надалі було перейменовано у Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету, ця юридична особа була в подальшому припинена внаслідок реорганізації, а правонаступником її є Національний авіаційний університет, до якого після припинення перейшли майно, права та обов`язки; саме Національний авіаційний університет є тією особою, що може вказувати на порушення його прав та інтересів, а у Харківського національного університету внутрішніх справ відсутні правовідносини правонаступництва щодо Кременчуцького льотного коледжу, що виключає наявність порушеного права як такого й відповідно звернення до суду за його захистом шляхом подання позовної заяви щодо оскарження договору купівлі-продажу № 67 від 17.09.2002 та витребування майна;

- Національний авіаційний університет внаслідок відносин правонаступництва знав про укладення договору купівлі-продажу № 67 від 17.09.2002 р., оскільки зазначене в договорі купівлі-продажу нерухоме майно було розташоване на території аеродрому «Велика Кохнівка» Кременчуцького льотного коледжу,

- відповідач не знав, та не міг знати про те, що Кременчуцький льотний коледж не мав права на відчуження навісу для зберігання бочко-тари,

- відповідач правомірно здійснює своє право власності, а жодних претензій від Національного авіаційного університету до ТОВ «НВО «АВІА» щодо укладення вищезазначеного договору не надходило;

- відповідач прохає застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин;

- відповідач після придбання майна здійснив реконструкцію, внаслідок чого було утворено нові будівлі і споруди за адресою вул. Сковороди, буд.56, с.Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, право власності на які зареєстровано за відповідачем.

Позивач у заяві про зміну підстав позову (вхід. № 3432 від 30.03.2021; т.1, а.с.109-114) вказує таке:

- відповідно до ч. 1 ст. 14 та ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про освіту" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору), навчальні заклади створюються органами державної виконавчої влади і органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, громадянами відповідно до соціально-економічних, національних, культурно-освітніх потреб у них за наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів. Навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу;

- відповідно до Статуту Кременчуцького льотного коледжу, прийнятого Конференцією трудового колективу від 12.09.1997 року (протокол № 23), затвердженого Міністерством освіти України 16.10.1997 року та зареєстрованого у виконкомі Кременчуцької міської ради розпорядженням № 1332 від 05.11.1997 року, коледж є вищим закладом освіти II рівня акредитації, заснованим на державній формі власності і підпорядкований Міністерству освіти України. Коледжу передаються засновником у користування та оперативне управління об`єкти права власності: будівельні споруди, повітряні судна, машини, обладнання, транспортні засоби, грошові кошти. Відчуження майна, що закріплене за коледжем, здійснюється за погодженням Міністерства освіти України у порядку, встановленому чинним законодавством;

- відповідно до чинного на момент укладення спірного договору законодавства купівля-продаж державного майна здійснювалася шляхом приватизації;

- відчуження спірного нежитлового приміщення за договором купівлі-продажу від 17.09.2002 року № 67 за своєю правовою природою є приватизацією, а тому повинне відбуватися в порядку, встановленому для приватизації, включаючи погодження такого відчуження з відповідними органами.

Відповідач у відзиві на заяву про зміну підстав позову (вхід. № 5147 від 12.05.2021; т.1, а.с.166-172) зазначив, що:

- Кременчуцьким льотним коледжем, як юридичною особою, станом на момент укладення оскаржуваного договору було прийнято рішення у відповідності до протоколу № 10 засідання постійно діючої комісії по розгляду продажу ТОВ НВО АВІА навісу для зберігання бочко-тари від 16.10.2002 , п. 6 якого визначено, що реалізацію навісу для зберігання бочко-тари на складі ПММ аеродрому В. Кохнівка здійснити через біржу згідно з Типовою Інструкцією про порядок списання основних засобів бюджетних установ;

- про продаж об`єкту нерухомості, що зазначений в оспорюваному договорі, у відповідності до Типової інструкції свідчить також акт № 4 технічного стану навісу для зберігання бочко-тари від 04.07.2002, який складався у відповідності до пп. а) п. 7 вищезгаданої Інструкції;

- майновий комплекс, що передавався від НАУ до ХНУВС не включав в себе майно, що зазначено у оскаржуваному договорі купівлі-продажу, що свідчить про те, що майновий комплекс, який отримано ХНУВС має можливість функціонувати без майна ТОВ НВО АВІА;

- відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 186-р 13.03.2019 цілісний майновий комплекс Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету передавався із сфери управління Міністерства освіти і науки до сфери управління Міністерства внутрішніх справ з приєднанням його до Харківського національного університету внутрішніх справ як відокремленого структурного підрозділу з найменуванням - Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ;

- на момент прийняття вищезазначеного розпорядження цілісного майнового комплексу Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету не існувало, оскільки юридична особа, яка зазначена у вищезазначеному розпорядженні була припинена 24.04.2008, а Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ створено як відокремлений структурний підрозділ Харківського національного університету внутрішніх справ лише 28.05.2019, що виключає можливість порушення прав та інтересів як Харківського національного університету внутрішніх справ, так і Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ, як відокремленого структурного підрозділу;

- оскарження договору купівлі-продажу № 67 від 17.09.2002 та витребування майна, Національним авіаційним університетом не здійснювалось внаслідок того, що він у своєму розпорядженні мав документи первинного бухгалтерського обліку, які свідчили про те, що відповідне майно було реалізоване на біржі в порядку реалізації майна, що підлягає списанню, а не в порядку приватизації державного майна;

- у розпорядженні ТОВ НВО АВІА наявні оригінали лише частини вищезазначених документів, а про їх наявність відповідачу стало відомо з матеріалів архівної справи;

- правонаступником Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету, як юридичної особи, є Національний авіаційний університет (), що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач заперечує будь-яке правонаступництво відокремленого підрозділу Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету та підрозділу Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ.

Позивач відповідь на відзив не надав.

Третя особа Фонд державного майна України в письмових поясненнях (вхід № 6963 від 25.06.2021; т.1 а.с.236-242) повідомив наступне:

- посилання позивача на норми Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю є безпідставним оскільки це Положення стосується регулювання виключно державних підприємств;

- посилання позивача Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, є безпідставним, оскільки це положення стосується майна яке передано до органів приватизації, а спірне майно в стадії приватизації не знаходиться;

- у 2002 році питання, пов`язані із продажем (відчуженням) матеріальних цінностей з балансу установ, основна діяльність яких здійснювалася за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів, регламентувались Типовою інструкцією про порядок списання матеріальних цінностей з балансу бюджетних установ, затвердженою наказом Державного казначейства України, Міністерства економіки України від 10.08.2001 № 142/181 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 05.09.2001 за № 787/5978, яка не передбачала погодження з Фондом відчуження нерухомого майна таких установ;

-відомості стосовно майна - «навісу для зберігання бочкотари» загальною площею 72 кв. м суб`єктом управління до Фонду з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавалися.

Інші заяви по суті спору до суду не надійшли.

У цій справі були вчинені наступні процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2021 року цей позов був переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (т.1 а.с.31).

Ухвалою від 11.02.2021 суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків (т.1 а.с.35). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (т.1 а.с.40-60).

За цим позовом ухвалою від 02.03.21 суд відкрив провадження у справі № 917/149/21, призначив справу до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче засідання та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи (т.1 а.с.67).

Ухвалою від 30.03.2021 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відклав розгляд справи та залучив до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Міністерство освіти і науки України, Фонд державного майна України (т.1 а.с.123-126).

Ухвалами суду від 22.04.2021, від 01.06.2021, від 22.06.2021 суд відкладав підготовче засідання в зв`язку з необхідністю витребування доказів на клопотання сторін та для надання можливості учасника справи подати заяви по суті спору.

Позивач разом з позовом подав клопотання від 03.02.2021 про витребування у ТОВ "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" оригіналу договору купівлі-продажу від 17.09.2002р. № 67 та докази оплати згідно з п. 3.1 цього договору (т.1 а.с.27).

Відповідач у відзиві повідомив, що вказані документи надати не має можливості в зв`язку з їх знищенням, що підтверджено актом від 18.04.2017 (т.1 а.с. 74-76).

З огляду на повідомлення відповідача про знищення документів, клопотання позивача про їх витребування суд відхилив в ухвалі від 30.03.2021 (т.1 а.с.123-126).

Позивач з листом від 16.04.2021 (вхід. № 4202 від 19.04.2021) подав інформаційну довідку про відсутність у нього оригіналу договору купівлі-продажу від 17.09.2002р. № 67 (т.1 а.с.142-144).

Позивач подав клопотання від 18.02.2021 про витребування у КП Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області копій інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресами: Полтавська область Кременчуцький район село Рокитне, вул. Сковороди, буд. 56, та Полтавська область Кременчуцький район село Рокитне, вул. Кагамлика, 2 (т.1 а.с.61).

У підготовчому засіданні 30.03.2021 представник позивача прохав залишити без розгляду клопотання від 18.02.2021 про витребування доказів. Ухвалою від 30.03.2021 клопотання про витребування доказів суд залишив без розгляду.

Позивач подав клопотання від 29.03.2021 (вхід. № 3420 від 29.03.2021; т.1 а.с.105-106) про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерства освіти і науки України та Фонду державного майна України.

Позивач подав клопотання від 29.03.2021 (вхід. № 3419 від 29.03.2021; т.1 а.с.94-95) про витребування доказів на підставі ст. 81 ГПК України: у Міністерства освіти і науки України - копію дозволу на відчуження спірного майна, у Фондом державного майна України копію погодження відчуження спірного майна.

Ухвалою від 30.03.2021 вказані клопотання суд задовольнив.

Відповідач подав клопотання від 22.04.2021 (вхід. № 4492 від 22.04.2021; т.1 а.с.188-189) про залучення доказів. Ухвалою від 01.06.2021 суд це клопотання задовольнив (а.с.207-209).

Відповідач подав клопотання від 11.05.2021 (вхід. № 5147 від 12.05.2021; т.1 а.с.166-172) про витребування від Національного авіаційного університету (ідентифікаційний код 01132330) доказів - належним чином завіреної копії протоколу № 10 засідання постійно діючої комісії по розгляду продажу ТОВ " НВО "АВІА" навісу для зберігання бочко-тари на складі ПММ. Ухвалою від 01.06.2021 суд вказане клопотання задовольнив (а.с.207-209).

Національний авіаційний університет листом (вхід. № 6582 від 16.06.2021) повідомив про неможливість подання вказаних доказів в зв`язку з їх відсутністю (т.1 а.с.217-218).

Представник відповідача у підготовчому засіданні 22.06.2021заявив усне клопотання про витребування від Харківського національного університету внутрішніх справ доказу - належним чином завіреної копії протоколу № 10 засідання постійно діючої комісії по розгляду продажу ТОВ " НВО "АВІА" навісу для зберігання бочко-тари на складі ПММ.

Суд ухвалою від 22.06.2021 вказане клопотання задовольнив (т.1 а.с.227-228).

Харківський національний університет внутрішніх справ листом від 07.07.2021 повідомив суду про відсутністю у нього вказаного доказу, про що надав відповідну інформаційну довідку від 07.07.2021 № 7/1284 (т.2 а.с.1 - 2).

Ухвалою від 20.07.2021 суд закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.9-11).

Про час та місце розгляду справи позивач, відповідач та треті особи повідомлені належним чином, що підтверджено поштовими повідомленнями від 27.07.2021, від 16.09.2021 (т.2 а.с.12-18, 30-35).

Відповідач подав заяву (вхід. № 11618 від 21.10.2021) про припинення повноважень представника Браташ Ю. П.

Відповідач подав заяву (вхід. № 11606 від 21.10.2021) про відкладення розгляду справи в зв`язку зі вступом у справу нового представника Кондрик Н. Г. для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи.

В судовому засіданні 26.10.2021 представник відповідача Кондрик Н. Г. усно не підтримала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що вона своєчасно ознайомилися з матеріалами справи та сформувала правову позицію у спорі; проти задоволення позову представник відповідача заперечувала. З огляду на вказане суд відхилив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Позивач подав заяву (вхід. № 11775 від 26.10.2021) про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що його представник перебуватиме в іншому судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Ухвалою від 20.07.2021 суд закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.09.2021 та на 15.09.2021 (т.2 а.с.9-11). Суд не визнавав явку представників сторін у ці судові засідання обов`язковою.

У судове засідання 09.09.2021 позивач подав суду клопотання про відкладення цього засідання, оскільки його представник буде перебувати у відрядженні (т.2 а.с.20-21). Це клопотання суд задовольнив.

У судове засідання 15.09.2021 позивач подав до суду клопотання про відкладення цього засідання, оскільки його представник перебуватиме в іншому судовому засіданні (т.2 а.с.23-24).

Для надання можливості відповідачу забезпечити присутність свого представника під час розгляду справи по суті суд оголосив перерву в засіданні на 26.10.2021, про що повідомив позивача ухвалою від 15.09.2021 (т.2 а.с.28).

Позивач втретє заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд враховує, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на те, що судове засідання вже відкладалося за клопотання відповідача в зв`язку з його неявкою, друга неявка в засідання не є підставою для відкладення судового засідання згідно з частиною другою статті 202 ГПК України.

Суд зазначає, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнова проти України ).

Суд вважає, що позивачу було надано достатньо часу для сформування своєї правової позиції та підготовки відповідних юридичних документів.

За таких обставин, клопотання позивача про відкладення розгляду справи суд відхилив.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази та пояснення, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 26.10.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Позивач у позові посилається, що згідно договору купівлі-продажу № 67 від 17.09.2002 Кремнчуцький льотний коледж продав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «АВІА» придбав навіс для зберігання бочко-тари, загальною площею 72,00 м2, 1992 року введення в експлуатацію, яка розташована на території аеродрому «Велика Кохнівка» Кременчуцького льотного коледжу (т.1 а.с.18).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.10.2009 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.10.2009 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «АВІА» зареєстровано майновий комплекс будівель та споруд за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Рокитне, вул. Сковороди, буд. 56, а саме: будівля майстерні по обслуговуванню високотехнологічного обладнання, А, А-1, А-2, а, 377,5 кв.м; будівля насосної станції, Г, 65,5 кв.м; будівля слюсарної майстерні для виконання ремонтно-профілактичних робіт, будівля зварювальної майстерні, Д, Д-1, Д-2, д, 171,0 кв.м; будівля пункту зберігання та видачі олив, Е, 31,0 кв.м; надземні резервуари Р-75, № 1-20; резервуари РВС-2000, № 21-22; резервуари Р-60, № 23-26; резервуари Р-25, № 27-29; резервуар Р-15, № 30 (т.1 а.с.16-17).

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.03.2019 № 186-р цілісний майновий комплекс Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету вирішено передати зі сфери управління Міністерства освіти і науки України до сфери управління Міністерства Внутрішніх справ України з приєднанням його до Харківського національного університету внутрішніх справ (ХНУВС) як відокремленого структурного підрозділу та надалі іменувати його - Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ.

Рішенням Вченої ради Харківського національного університету внутрішніх справ від 28.05.2019 № 7/4 створено Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ як відокремлений підрозділ (т.1 а.с.42).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 423 від 30.05.2019 затверджений акт приймання-передачі від 23.05.2019, згідно якого цілісний майновий комплекс Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету прийнятий до сфери управління МВС (т.1 а.с.19-24).

Відповідно до підп. 1 п.14 Статуту Харківського національного університету внутрішніх справ, який затверджено у редакції Наказу МВСУ України від 11.10.2019 № 857, до територіально відокремлених структурних підрозділів (філій) Університету, що проводять освітню та господарську діяльність, належать: Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ (місце знаходження: 39605, Полтавська обл., м. Кременчук, Автозаводський р-н, вул. Перемоги, буд. 17/6), (т.1 а.с.43-57).

Розпорядженням Полтавської обласної державної адміністрації від 17.01.2020 № 30 вирішено надати Харківському національному університету внутрішніх справ в постійне користування земельну ділянку площею 441,15 та (кадастровий номер :000:0001) для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, яка знаходиться на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (т.1 а.с.25).

Позивач у позові посилається, що після здійснення державної реєстрації права користування на вказану земельну ділянку та проведення інвентаризації основних активів, розмішених на аеродромі, він встановив, що на частині зазначеної земельної ділянки знаходяться будівлі та споруди, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «АВІА».

Позивач листами від 12.02.2020 № 1/7-413, від 18.03.2020 № 6/1025, від 28.05.2020 № 6/1281 звертався до відповідача з проханнями надати інформацію щодо підстав їх присутності на території Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ та надати завірені копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с.14, 58, 59-60).

Відповідач листом від 11.03.2020 № 93 надав позивачу копію відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно, право власності на яке виникло 23.10.2009 та знаходиться за адресою: село Рокитне, вул. Сковороди, буд. 56 (а.с.15).

Позивач у позові посилається на те, що відчужене нежитлове приміщення - навіс для зберігання бочко тари, загальною площею 72,00 кв.м, яке розташоване на території аеродрому «Велика Кохнівка» Кременчуцького льотного коледжу за договором купівлі-продажу від 17.09.2021 № 67, що укладений між Кремечуцьким льотним коледжом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «АВІА» за правовою природою є приватизацією.

Позивач у позові зазначає, що відповідач порушив ст.63 Закону України «Про освіту», ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна», Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власність, не дотримався встановленого порядку відчуження об`єкта державної власності, не врахував заборону його відчуження, не погодив таке відчуження з уповноваженим державним органом Позивач вказує, що оскільки договір купівліпродажу № 67 від 17.09.2002 не відповідає вимогам закону, цей договір підлягає визнанню недійсним.

У заяві про зміну предмету позову (т.1, а.с.109-114) позивач зазначає, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу від 18.09.2020 року № 69 сторони в порушення ст. 63 Закону України «Про освіту», ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, затверджене наказом Фонду державного майна України від 22 вересня 2000 р. N 1976 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2000 р. за N 692/4913 не дотримались встановленого порядку відчуження об`єкта державної власності, не врахували заборону його відчуження та не погодили таке відчуження з уповноваженим державою органом, який повинен надавати згоду на його здійснення.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу УРСР (1963 року, в редакції чинній на момент укладення спірного договору; далі - ЦК УРСР) недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону.

Згідно із ст. 41 ЦК УРСР, чинній на момент укладення спірного договору, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦК УРСР в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦК УРСР зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 4 ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки, зокрема:

- з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

- з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій з актів планування;

- в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва;

- внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав;

- внаслідок інших дій громадян і організацій;

- внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.

Відповідно до Статуту Кременчуцького льотного коледжу, прийнятого Конференцією трудового колективу від 12.09.1997 (протокол № 23), затвердженого Міністерством освіти України 16.10.1997 року та зареєстрованого у виконкомі Кременчуцької міської ради розпорядженням № 1332 від 05.11.1997, коледж є вищим закладом освіти II рівня акредитації, заснованим на державній формі власності і підпорядкований Міністерству освіти України. Коледжу передаються засновником у користування та оперативне управління об`єкти права власності: будівельні споруди, повітряні судна, машини, обладнання, транспортні засоби, грошові кошти. Відчуження майна, що закріплене за коледжем, здійснюється за погодженням Міністерства освіти України у порядку, встановленому чинним законодавством.

Отже, вказаний Коледж мав статус державного навчального закладу.

Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, затверджене наказом Фонду державного майна України від 22 вересня 2000 р. N 1976 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2000 р. за N 692/4913, як зазначено в преамбулі Положення, визначає порядок відчуження майна шляхом продажу державного майна, закріпленого за державними підприємствами; державного майна, наданого в оренду; державного майна підприємств, які перебувають у процесі приватизації; державного майна тих суб`єктів підприємницької діяльності, щодо яких, відповідно до їхнього Статуту, поширюються норми чинного законодавства України, встановлені для державних підприємств; державного майна, що перебуває на балансі суб`єктів підприємницької діяльності недержавної форми власності.

Отже, дане Положення стосується регулювання виключно державних підприємств, а до регулювання установ, якою був Кременчуцький льотний коледж, відношення не мало.

Обґрунтування позову порушенням Положення про порядок продажу на аукціоні за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1976 від 22.09.2000 є безпідставним, оскільки зазначене положення стосується майна, функції з управління яким передано до органів приватизації. Позивач не довів жодним доказом того, що спірне майно було передано до органів приватизації.

Третя особа Фонд державного майна України в письмових поясненнях повідомив суду про те, що спірне майно в стадії приватизації не знаходилося; відомості стосовно майна - «навісу для зберігання бочкотари» загальною площею 72 кв. м суб`єктом управління до Фонду з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавалися.

У 2002 році питання, пов`язані із продажом (відчуженням) матеріальних цінностей з балансу установ, основна діяльність яких здійснювалася за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів, регламентувались Типовою інструкцією про порядок списання матеріальних цінностей з балансу бюджетних установ, затвердженою наказом Державного казначейства України, Міністерства економіки України від 10.08.2001 № 142/181 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 05.09.2001 за № 787/5978, яка не передбачала погодження з Фондом відчуження нерухомого майна таких установ.

Відповідач зазначає, що навісу для зберігання бочкотари» загальною площею 72 кв. м, придбало ТОВ «НВО «АВІА» на підставі договору № 166 купівлі-продажу від 11.09.2002 року, що укладався на Полтавській універсальній аграрно-промисловій біржі, за наслідками проведення біржових аукціонних торгів, які відбулись 11.09.2002 року, про що свідчить карточка реєстрації угоди № 166 від 11.09.2002 року та протокол № 42 біржових аукціонних торгів основними засобами виробництва державного майна України на Полтавській універсальній аграрно-промисловій біржі від 11.09.2002 року (т.1 а.с.183-186). Ці обставини позивач в установленому порядку не спростував.

Позивач не надав суду жодного доказу в підтвердження своїх тверджень, що спірне майно дійсно було передано ТОВ «НВО «АВІА» на підставі саме оскаржуваного договору № 67 від 17.09.2002.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого наведеними нормами. Суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб.

Така ж правова позиція викладена у постанові КГС Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 925/1158/19, яка враховується судом при вирішенні цієї справи

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 при розгляді справи № 910/12787/17, в якій вказано наступне.

Так, за змістом статей 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

У цій справі позов про визнання недійсними кредитних договорів у частині сплати винагороди за користування кредитом подала особа, яка не була стороною кредитних договорів, заінтересована особа.

ОП КГС ВС зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Позивач не є стороною договору № 67 від 17.09.2002 року.

Сторонами оспорюваного договору № 67 від 17.09.2002 є Кременчуцький льотний коледж (код ЄДРПОУ 01132369) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «АВІА».

Як свідчать подані суду докази, Кременчуцький льотний коледж з кодом ЄДРПОУ 01132369 був юридичною особою, яка створена рішенням колегії Міністерства освіти України від 23.06.1993 року 13/2 та зареєстровано у виконкомі Кременчуцької міської ради у відповідності до розпорядження № 1332 від 05.11.1997 року, що підтверджується Статутом Кременчуцького льотного коледжу, затвердженого 16.10.1997 (т.1 а.с.116-119).

10.06.2003 Національним авіаційним університетом принято наказ № 101/09 "Про заходи щодо реорганізації Кременчуцького льотного коледжу", згідно з яким вирішено утворити у структурі Національного авіаційного університету - Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету (т.1 а.с.219).

15.09.2003 зареєстровано Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету (), тобто код ЄДРПОУ залишився тим самим (т.1 а.с.120).

24.04.2008 року внесено запис про припинення Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (код ЄДРПОУ 01132369) внаслідок реорганізації з правонаступництвом всіх прав та обов`язків Національним авіаційним університетом (); (т.1 а.с.120).

Наказом від 29.05.2019 Національний авіаційний університет вирішив припинити діяльність Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (код ЄДРПОУ 01132369) як відокремленого підрозділу шляхом його приєднання до Харківського національного університету внутрішніх справ; встановлено, що Харківський національний університет внутрішніх справ є правонаступником Національного авіаційного університету в частині майнових і немайнових прав та обов"язків Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (т.1 а.с.220).

В ч.1 статті 87 Цивільного кодексу України вказано, що юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Згідно із ч.4 статті 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

В статті 95 Цивільного кодексу України зазначено, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Згідно із ч. 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

А в ч 5 цієї статті зазначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач - Харківський національний університет внутрішніх справ (ідентифікаційний код 08571096) зареєстрований як юридична особа 13.03.2001.

Разом з тим, Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ як відокремлений підрозділ цього Університету було створено Рішенням Вченої ради Харківського національного університету внутрішніх справ від 28.05.2019 № 7/4 (т.1 а.с.42) та зареєстровано в Реєстрі 30.05.2019 (т.1 а.с. 11-13). Тобто, Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ створено значно пізніше, ніж укладено оспорюваний договір № 67 від 17.09.2002.

Отже, посилання позивача у позові на те, що спірне майно надавалося позивачу для здійснення статутної діяльності, а також на те, що майно відчужувалося саме позивачем є необґрунтованим.

Матеріалами справи не підтверджується, що позивач є правонаступником юридичної особи - Кременчуцького льотного коледжу (кодом ЄДРПОУ 01132369), який вказаний стороною договору № 67 від 17.09.2002.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Правовий аналіз положень статті 387 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно із ч.1 статті 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Таким чином, позивач має довести належними доказами обставини та підстави набуття ним права власності на спірне майно - навісу для зберігання бочко тари загальною площею 72,00 кв.м.

Під час розгляду справи позивач - Харківський національний університет внутрішніх справ - не надав суду жодного доказу, який би підтверджував наявність у Харківського національного університету внутрішніх справ права власності на спірний об`єкт - навісу для зберігання бочко тари загальною площею 72,00 кв.м.

Позивач не надав суду доказів перебування вказаного майна у власності позивача на дату оспорюваного договору 17.09.2002.

Позивач не надав суду жодного доказу набуття ним права власності на вказане мано та реєстрації цього права за позивачем.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що спірне майно було передано йому за Актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.05.2019 № 423 (далі - Акт приймання-передачі), оскільки у вказаному акті серед будівель та споруд, що входять до цілісного майнового комплексу та що передавалися позивачу, відсутня вказівка про передачу позивачу навісу для зберігання бочко тари загальною площею 72,00 кв.м.

Крім того, позивачем не доведено жодним доказом того, що на дату складення вказаного Акту спірне майно обліковувалося на балансі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету та входило до його цілісного майнового комплексу, що був предметом передачі позивачу.

Таким чином, оспорюваний договір жодним чином не порушує прав позивача і позивач не довів наявності у нього права власності на спірне майно.

З огляду на викладене суд відмовляє у позові повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на позивача. Відповідач про судові витрати не заявив.

Керуючись статтями 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення: 02.11.2021.

Суддя Т. М. Безрук