ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/166/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний ліхтарик", м. Ужгород

до відповідача приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехмана Олександра Анатолійовича, м. Ужгород

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , Ужгород

про скасування реєстраційної дії/запису

секретар судового засідання - Корольчук М.М.

За участю представників сторін:

від позивача - Олійник Р.Б., адвокат, АО № 1028369 від 19.04.2021.

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - Зарева І.І., адвокат, ордер ЗР № 36889 від 14.05.2021.

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чарівний Ліхтарик» звернулося до суду з позовом, яким просить скасувати реєстраційну дію/запис №4000041 від 12.09.2018 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вчинену відповідачем - приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А., про зміну складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівний Ліхтарик». Позов заявлено з посиланням на ст. ст. 6, 17, 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівний Ліхтарик» ОСОБА_1 , встановлено йому строки для подання заяв по суті спору.

Відповідач у підготовче засідання повторно не з`являвся про причини неявки суд не повідомив та не скористався правом подати відзив на позовну заяву в установлений судом строк.

Залучена до участі у справі третя особа подала письмові пояснення (відзив на позов), які відповідають вимогам ст. 168 ГПК України, відтак, прийняті судом до розгляду.

В свою чергу позивач подав заперечення на пояснення третьої особи, які з огляду на дотримання вимог щодо їх форми та строку подання, прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року суд, за наслідками проведених судових засідань на стадії підготовчого провадження, закрив підготовче провадження по справі та призначив судовий розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

В судовому засіданні 27.10.2021 в порядку ст. 233 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позивач вважає вчинену 12 вересня 2018 року приватним нотаріусом Селехман О.А. державну реєстрацію змін до відомостей про ТОВ «Чарівний ліхтарик» (запис про реєстраційну дію № 4000041 від 12.09.2018 р.), а саме дію щодо зміни складу або зміни відомостей про засновників юридичної особи протиправною, такою, що порушує його права. Позивач, на момент вчинення оскаржуваної дії, діяв на підставі Статуту, затвердженого зборами засновників від 08 серпня 2016 року на підставі протоколу №08/08/16, який містив положення про обов`язковість отримання згоди інших учасників товариства на перехід частки у статутному капіталі до спадкоємця учасника, що помер, яка кореспондується з ст. 147, ст. 100, ст. 1219 ЦК України, ст. 55 ЗУ «Про господарські товариства» та іншими нормами законодавства.

Учасники товариства, згідно доводів позивача, такої згоди не надавали, а тому це впливає на права позивача та надає йому право на оскарження дії щодо зміни складу або зміни відомостей про засновників юридичної особи. В підставу для скасування реєстраційної дії зазначає невідповідність поданого третьою особою пакету документів відповідачу, що не надавало йому права на проведення оскаржуваної реєстраційної дії.

Зазначає, що з 17.06.2018 року положення статей Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про господарські товариства» втратили чинність у частинах, що регулювали діяльність товариств з обмеженою відповідальністю. Проте, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції, чинній на момент проведення реєстраційної дії №4000041 від 12.09.2018 р.) зазначено, що протягом року з дня набрання чинності цим Законом положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, що не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом. Цей пункт не застосовується після внесення змін до статуту відповідного товариства. Відповідно до п. 7.6.6. Статуту від 08 серпня 2016 року, частка у статутному капіталі товариства переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства допускається лише за згодою інших учасників товариства.

Крім того зазначає, що згідно підпункту в) пункту 3 абз. 1 ч. 5 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (у редакції станом на дату вчинення спірної реєстраційної дії від 12.09.2018 р. про зміну складу учасників Товариства), для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капітані чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю (далі в цій частині - товариство) подаються такі документи, зокрема, один із таких відповідних документів: в) заява про вступ до товариства… Справжність підписів на документі, зазначеному в підпункті "в" цієї частини, засвідчується нотаріально. Разом з таким документом подається доказ набуття права на спадщину або доказ правонаступництва (оригінал документа або його копія, вірність якої засвідчена нотаріально або тим, хто видав документ). Якщо відповідно до статуту товариства вимагається згода інших учасників на вступ до товариства, подається також така згода, справжність підписів на якій засвідчується нотаріально.

Відповідно, при вчинені реєстраційної дії по зміні складу учасників ТОВ «Чарівний ліхтарик» та включенні до складу учасників товариства ОСОБА_1 (запис про реєстраційну дію №4000041 від 12.09.2018 р.) відповідачем було порушено вимоги п. 7.6.6. Статуту від 08 серпня 2016 року, ч, 5 ст. 17 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (у редакції чинній на дату проведення спірної реєстраційної дії) та п. З Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», оскільки була відсутня згода учасників самого товариства (відповідний протокол загальних зборів учасників) на вступ до товариства спадкоємця (третьої особи по справі).

Заперечення відповідача

Відповідач у судові засідання не з`являвся про причини неявки суд не повідомив та не скористався правом подати відзив чи заперечення на позовну заяву в установлений судом строк.

Пояснення/відзив третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Третя особа, що є по суті особою реєстрацію якої учасником зі сторони самого товариства оспорюється, не визнає позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені з огляду на те, що із прийняттям Закону України №2275-УІІІ від 06.02.2018 року «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», який набрав чинності 17.06.2018 року був змінений підхід до спадкування частки у статутному капіталі, відповідно до якого у разі смерті учасника товариства його частка переходити до його спадкоємця без згоди інших учасників товариства. Також з 17.06.2018 року положення статей Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про господарські товариства» втратили чинність у частинах, що регулювали діяльність товариств з обмеженою відповідальністю, з огляду на що, було подано ним заяву до товариства з проханням розглянути на загальних зборах питання про включення до складу учасників товариства, однак зазначена заява залишилась без розгляду та була проігнорована, оскільки будь-яке рішення з цього приводу загальними зборами товариства не приймалось по сьогоднішній день.

Вважає, що пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції, чинній на момент проведення реєстраційної дії №4000041 від 12.09.2018 р.) зазначено, що протягом року з дня набрання чинності цим Законом положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, що не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом, а відтак положення Статуту товариства, зокрема пункт 7.6.6. не відповідали не тільки Закону (частині 1 ст.23 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»), а й законодавству, яке положень щодо спадкування участі у товаристві спадкоємця за згодою інших його учасників уже не містило. Зазначає, що у наведених позивачем постановах Верховного Суду зазначені зміни у законодавстві не враховувались та не застосовувались, оскільки спірні правовідносини у справі №761/27538/17 та справі №392/1213/17 мали місце задовго до 2018 року.

Заперечення на пояснення/відзив третьої особи від позивача

Вважає, що протягом року з дня набрання чинності Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, щo не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом. Цей пункт не застосовується після внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю. Тобто положення Статуту товариства від 08 серпня 2016 року були чинними протягом одного року з дня набрання чинності Законом №2275-VIII, а саме до 17.06.2019 року включно. Відповідно до п. 7.6.6. Статуту від 08 серпня 2016 року, частка у статутному капіталі товариства переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства допускається лише за згодою інших учасників товариства. Зазначає про подібні правові висновки та позиції Верховного Суду, про те, що відповідачем вказана обставина (відсутність рішення загальних зборів) була повністю проігнорована і протиправно здійснено включення третьої особи до складу учасників товариства шляхом внесення реєстраційного запису №4000041 від 12.09.2018 року, вважає також, що норми Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних-осіб та громадських формувань» є спеціальними і підлягають неухильному виконанню.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

05 серпня 2017 року померла фізична особа, одна з учасників ТОВ «Чарівний ліхтарик», мати третьої особи - ОСОБА_2 , яка як учасник ТОВ «Чарівний ліхтарик» мала частку в статутному капіталі 24,90%, що відповідало 690,00 грн..

19 травня 2018 року третя особа - ОСОБА_1 набув право на спадщину після смерті матері, тобто право на частку, яка належала на момент смерті його матері ОСОБА_2 , як учаснику ТОВ «Чарівний ліхтарик».

18 червня 2018 року та 12 вересня 2018 року третьою особою подавались заяви до ТОВ «Чарівний ліхтарик» про прийняття його до складу учасників товариства, як спадкоємця, які зазначене товариство не розглянуло.

12 вересня 2018 року приватним нотаріусом Селехман О.А. було здійснено державну реєстрацію змін до відомостей про ТОВ «Чарівний ліхтарик» (запис про реєстраційну дію № 4000041 від 12.09.2018 року), шляхом зміни складу або зміни відомостей про засновників юридичної особи.

На момент вчинення відповідачем - приватним нотаріусом Селехман О.А. державної реєстрації змін до відомостей про ТОВ «Чарівний ліхтарик» (запис про реєстраційну дію № 4000041 від 12.09.2018 року), шляхом зміни складу або зміни відомостей про засновників юридичної особи, ТОВ «Чарівний ліхтарик» діяло на підставі та у відповідності до статуту від 08 серпня 2016 року, що зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі запису про дію від 12.08.2016 року за №2000041.

Діючий статут ТОВ «Чарівний ліхтарик» станом на момент вчинення спірної реєстраційної дії від 12.09.2018 року за №4000041 передбачав, що учасниками товариства є чотири фізичні особи: ОСОБА_3 із часткою в статутному капіталі 25,77 %, ОСОБА_2 із часткою в статутному капіталі 24,90 %, ОСОБА_4 із часткою в статутному капіталі 24,90 %, ОСОБА_5 із часткою в статутному капіталі 24,43 %.

Пункт 7.6.6. Статуту ТОВ «Чарівний ліхтарик» від 08 серпня 2016 року, передбачав, що частка у статутному капіталі товариства переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства допускається лише за згодою інших учасників товариства.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Частиною п`ятою статті 147 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) було закріплено право учасників ТОВ або ТДВ передбачити у статуті товариства необхідність отримання згоди інших учасників товариства на перехід частки у статутному капіталі до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи.

Суд погоджується з доводами позивача, що на момент отримання спадщини, ОСОБА_1 набув право на спадщину після смерті матері, тобто право на частку, яка належала на момент смерті його матері ОСОБА_2 , як учаснику ТОВ «Чарівний ліхтарик» та повинен був дотримуватись положень пункту 7.6.6. Статуту ТОВ «Чарівний ліхтарик» від 08 серпня 2016 року.

З огляду на зазначене ОСОБА_1 , як встановлено матеріалами справи, 18 червня 2018 року та 12 вересня 2018 року звертався до ТОВ «Чарівний ліхтарик», з метою реалізації свого права саме в порядку, встановленому статутом.

Але суд зазначає, що в даному випадку оспорюється не факт набуття ОСОБА_1 права на часту в порядку спадкування, а саме дії, приватного нотаріуса Селехман О.А. стосовно державної реєстрації змін до відомостей про ТОВ «Чарівний ліхтарик», які відобразились в записі про реєстраційну дію №4000041 від 12.09.2018 року, яку він зробив шляхом внесення змін до складу засновників юридичної особи - ТОВ «Чарівний ліхтарик».

Це підтверджується і відсутністю рішення зборів учасників ТОВ «Чарівний ліхтарик» про відмову у прийнятті ОСОБА_1 до складу учасників та виплати йому належної частки його спадкодавцю, учаснику, який помер, як цього передбачало діюче на момент його звернення законодавство.

Тому, положення пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції, чинній на момент проведення реєстраційної дії №4000041 від 12.09.2018 р.) які передбачають, що протягом року з дня набрання чинності цим Законом положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, що не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом, не мають суттєвого значення для вирішення справи. Відповідач при вчиненні реєстраційної дії та внесення запису керувався нормами, які регулюють питання внесення відповідних записів, тобто виконання функцій, які йому надано державою.

Окрім того, суд не досліджував питання, чи було в подальшому позивачем - ТОВ «Чарівний ліхтарик» здійснено процедуру приведення статуту у відповідність до положень ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», хоча зазначає, що витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який додано позивачем від 24.02.2021 року за №26571041, містить запис про вчинення реєстраційної дії по відношенню до установчих документів від 07.11.2018 року за №5000041. Відтак, позивач імовірно задовго до звернення в суд привів свій статут у відповідність до ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», а тому пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» наразі не може застосовуватись.

Згідно підпункту в) пункту 3 абз. 1 ч. 5 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (у редакції станом на дату вчинення спірної реєстраційної дії від 12.09.2018 р. про зміну складу учасників Товариства), для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капітані чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю (далі в цій частині - товариство) подаються такі документи, зокрема, один із таких відповідних документів: в) заява про вступ до товариства. Справжність підписів на документі, зазначеному в підпункті "в" цієї частини, засвідчується нотаріально. Разом з таким документом подається доказ набуття права на спадщину або доказ правонаступництва (оригінал документа або його копія, вірність якої засвідчена нотаріально або тим, хто видав документ). Якщо відповідно до статуту товариства вимагається згода інших учасників на вступ до товариства, подається також така згода, справжність підписів на якій засвідчується нотаріально.

Відповідно до положень статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи не підтверджено того факту, що відповідач при вчиненні реєстраційної дії №4000041 від 12.09.2018 року мав у розпорядженні статут ТОВ «Чарівний ліхтарик», не підтверджено і факту надання такого зі сторони третьої особи при зверненні з відповідними документами, що дає підстави вважати, що відповідачу могло бути невідомо про норми статуту товариства, про які зазначає позивач.

Так, відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Предметом спору є скасування відповідного запису при вчиненні реєстраційної дії №4000041 від 12.09.2018 року, вчиненого стосовно ТОВ «Чарівний ліхтарик» після смерті матері третьої особи, яка була одним із засновників з часткою 24,90% статутного капіталу, що вносить зміни до реєстру в частині його учасників.

З огляду на зміст та характер заявлених позивачем позовних вимог у цій справі, позивач, звертаючись до суду з позовом та визначаючи предмет спору просить тільки скасування зазначеної вище дій в реєстрі, які по факту впливають на права саме учасників ТОВ «Чарівний ліхтарик», він не прагне на підставі судового рішення здійснити внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань шляхом виключення зі складу ОСОБА_1 , тому його права не можуть бути захищені у спосіб, передбачений ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, що зазначена вище.

Вичерпний перелік способів захисту учасників товариств з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств. Належним способом захисту у цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт "д" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону).

Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

Згідно з частиною четвертою статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України (абзац перший пункту 3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі про офіційне тлумачення вказаної частини статті 99 ЦК України у тій редакції, яка була чинною до набрання чинності 1 червня 2014 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року). Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03,2020 по справі № 129/1033/13-ц на яку також покликався позивач.

Відповідно до ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Суд констатуючи наведену вище позицію зазначає, що позивач звернувся з позовними вимогами, які фактично і впливають на корпоративні права учасників, а дії, які оспорюються випливають з таких прав безпосередньо третьої особи, але підстави позову та суб`єктність сторін спору ставлять під сумнів наявність в даному спорі саме корпоративності.

Більше того, з огляду на багаточисленні позиції Великої Палати Верховного Суду, які в тому числі наводить позивач, з таким позовом повинен звертатись саме учасник товариства, або спір повинен бути до учасника товариства з метою захисту реальних корпоративних прав та відновлення їх в ефективний спосіб, з вимогою про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт "д" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Позивач, як саме Товариство, не може мати законний корпоративний інтерес у такому відновленні, яке вимагається позивачем, оскільки участь у товаристві з обмеженою відповідальністю передбачає співпрацю, чи відновлення такої, у вищому органі з невеликою, як правило, кількістю учасників, а тому саме учаснику товариства з обмеженою відповідальністю може бути не байдуже, хто саме входить до складу вищого органу Товариства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вкотре звертає увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19).

Суд, ухвалюючи дане рішення враховує, що інтереси товариства можуть не збігатися з інтересами окремих його учасників, а інтереси учасників товариства, включаючи колишніх учасників, померлих чи таких що вибули учасників, також не збігаються (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17, провадження № 12-77гс19).

Тому, вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, необхідно врахувати баланс інтересів усіх учасників, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства та надавати оцінку добросовісності відповідачів, які в разі задоволення позовних вимог будуть позбавлені своїх часток або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

Наразі, поданий позов направлений на позбавлення одного з учасників права брати участь в управлінні товариством, що повинно було однозначно вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства, з урахуванням баланс інтересів усіх учасників. У випадку наявності саме такого корпоративного інтересу учасників товариства, останні вправі звернутись за захистом свого корпоративного права враховуючи вичерпний перелік способів захисту учасників товариств з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

В ухвалі від 15.09.2020 у справі № 5017/1221/2012 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд та зазначила, що перелік судових рішень, на підставі яких проводиться державна реєстрація розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників такого товариства за заявою учасника такого товариства чітко визначений статтею 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (у редакції, чинній із 17.06.2018) і є вичерпним.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (п. 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).

Отже, наявність висновків Верховного Суду щодо застосування ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (у редакції, чинній з 17.06.2018) про передбачені цієї нормою належні та ефективні способи захисту порушених прав та інтересів позивача у корпоративних відносинах, викладених, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, свідчить про те, що позивачем у даній справі обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Оскільки позовні вимоги у даній справі не відповідають належним та ефективним способам захисту, то відповідно і не підлягають розгляду по суті.

Окремо слід зазначити в частині інших учасників ТОВ «Чарівний Ліхтарик», що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду під час розгляду справ № 911/1330/17 (постанова від 03 квітня 2018 року), № 922/2279/17 (постанова від 20 березня 2018 року), № 917/97/17 (постанова від 27 березня 2018 року) зазначено про наступне, а саме: "Відповідно до статті 21 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

За змістом наведеної норми сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення.

Сторонами у господарському процесі є учасники спірного матеріального правовідношення.

Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. Виходячи зі змісту наведених норм, захисту у судовому порядку підлягають порушене право і охоронювані законом інтереси саме від відповідача.

Зі змісту ст. 50 ГПК України (в редакції на час розгляду справи в суді першої інстанції) вбачається, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін.

Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість в результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Причому предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співучасника у справі, а не третьої особи.

Відтак, не є можливим покладення на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-яких матеріально-правових обов`язків, а також установлення чи захист їхніх прав.

Таким чином, є неможливим винесення рішення або ухвали суду про права чи обов`язки цих третіх осіб".

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у п. 48-49 постанови від 18.06.2019 у справі № 923/705/18 (провадження № 12-271гс18) спір про скасування рішення та/чи запису про державну реєстрацію прав чи обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у якому позивачем є особа, яка не була заявником щодо вчинення відповідних реєстраційних дій, а відповідачем - державний реєстратор, що вчинив відповідні дії за заявою іншої особи, є приватноправовим. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення та/чи запису про проведену державну реєстрацію права має бути особа, право якої зареєстровано, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 04.02.2021 у справі № 912/2509/19 зроблено правовий висновок про те, що "відповідно до законодавства, яке регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб (з урахуванням внесених до нього змін), право ініціювати реєстрацію змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства мають позивач або уповноважена ним особа (у разі ухвалення судового рішення про задоволення позову).

Така реєстрація в державному реєстрі здійснюється (у тому числі за ініціативою позивача) з метою фіксації змін відомостей про юридичну особу, засвідчення державою таких змін, що відбулися на підставі відповідних юридичних фактів.

В даному випадку є аналогічна ситуація, позивачем за умови формування правильних та ефективних вимог по справі, має виступати особа, яка є учасником товариства, яка бере участь в управлінні, спів управлінні вищим органом товариства, яка доводить відсутність аналогічного права у іншого учасника.

Крім того, якщо позивач фактично прагне відновити склад учасників товариства, відповідачами за такими позовами має бути не тільки учасник товариства, який внаслідок задоволення позову може бути позбавлений своєї частки у статутному капіталі або її частини у грошовому або відсотковому виразі, а й саме товариство.

За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розподіл судових витрат

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 81, 129, 236, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 28.10.2021

Суддя Андрейчук Л.В.