ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р. Справа № 910/1305/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Єрьоменко В.В.

відповідача - Куць О.В., Никипорець І.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2021

у справі №910/1305/21 (суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення неустойки та визнання відсутнім права.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 2754,47 грн передоплати, списаної Акціонерним товариством "Українська залізниця" у безспірному порядку в рахунок сплати неустойки.

Позов обґрунтований тим, що Акціонерним товариством "Українська залізниця" 31.12.2020 на підставі укладеного між сторонами договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8132095 від 24.03.2020 нараховано позивачу штраф в сумі 6092800,00 грн, в рахунок якого списано грошові кошти в сумі 2754,47 грн. Проте, позивач вказує, що таке нарахування та списання є неправомірним, оскільки 20.11.2020, користуючись правом на припинення в односторонньому порядку дії додатку 1-8 до договору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" надіслало відповідачу повідомлення про припинення вказаного додатку. Таким чином, у відповідача були відсутні правові підстави для списання неустойки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 відкрито провадження у справі №910/1305/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.03.2021 від позивача до суду надійшла заява про зміну предмета позову. Згідно даної заяви позивач, не змінюючи підстав позову, змінив предмет позову на підставі ч. 3 ст. 46 ГПК України та просив суд задовольнити наступні вимоги:

- стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 2754,47 грн списаної неустойки;

- визнати відсутнім право Акціонерного товариства "Українська залізниця" на неустойку (штраф, пеню) за нереалізацію погодженого обсягу перевезень з узгодженими строками та обсягами на підставі додатку 1-8 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" про зміну предмета позову прийнято до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 у справі №910/1305/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" задоволено частково, визнано відсутнім право Акціонерного товариства "Українська залізниця" на нарахування та списання неустойки (штрафу, пені), нарахованої Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" за нереалізацію погодженого обсягу перевезень з узгодженими строками та обсягами на підставі додатку 1-8 до договору перевезення, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення вимоги про визнання відсутнім права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають встановленим обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального законодавства.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом не надано належну правову оцінку умовам договору перевезення та додатку 1-8 до договору. Скаржник, заперечуючи щодо припинення додатку 1-8, наполягає на недотриманні позивачем процедури скасування замовлення, передбаченої п. 4.1.3 додатку 1-8.

Окрім цього, скаржник також посилається на п. 13.1 договору перевезення, відповідно до якого умови додатків до договору мають переважну силу над умовами основного тексту договору. При цьому, ані умовами основного договору, ані додатку 1-8 взагалі не передбачено припинення в односторонньому порядку вказаного додатку.

Також скаржник вказує на те, що місцевим господарським судом в порушення ст. 247 ГПК України розглянуто справу у порядку спрощеного позовного провадження. Однак, після прийняття до розгляду заяви позивача про зміну предмета позову справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 апеляційну скаргу у справі №910/1305/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відповідачу поновлено строк на апеляційне оскарження, зупинено дію оскаржуваного рішення, відкрито апеляційне провадження у справі №910/1305/21, призначено її до розгляду на 27.07.2021, а також встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" строк на подання відзиву на апеляційну скаргу п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

До суду 27.07.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У судовому засіданні 27.07.2021 оголошено перерву до 21.09.2021 з метою надання можливості представнику відповідача ознайомитися з відзивом на апеляційну скаргу.

17.09.2021 відповідачем подано письмові пояснення на відзив на апеляційну скаргу.

У засіданні суду 21.09.2021 після надання пояснень представниками сторін по суті апеляційної скарги оголошено перерву до 19.10.2021.

18.10.2021 відповідачем подано письмові пояснення у справі.

У призначене судове засідання 19.10.2021 з`явилися представники позивача і відповідача та надали додаткові пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин даної справи убачається, що 24.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" (замовник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8132095 в електронній формі шляхом приєднання позивача, що підтверджується заявою позивача №41640716/2020-004 від 24.03.2020 та повідомленням Акціонерного товариства "Українська залізниця" №99-41640716/2020-002 від 24.03.2020. Редакція умов договору перевезення опублікована відповідачем 25.02.2020 на своєму веб-сайті http://uz-cargo.com/.

Відповідно до п. 1.1 договору перевезення його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Одним з обов`язків перевізника відповідно до пп. 2.3.3 договору є відкриття для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особового рахунку з наданням коду платника, а також присвоєння замовнику коду вантажовідправника/вантажоодержувача. Надані коди зазначаються перевізником в інформаційному повідомленні про укладення договору в порядку, визначеному в п. 1.9 договору.

Також перевізник зобов`язаний вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надавати замовнику відповідні розрахункові документи в електронній формі. Паперові копії таких документів надаються за зверненням замовника за цінами, встановленими в додатку 1-1 до договору через станцію або через один з підрозділів філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця", що вказано у такому зверненні замовника. У разі оформлення первинних документів із зауваженнями їх паперові копії надаються замовнику безоплатно (пп. 2.3.4 договору).

Відповідно до п. 12.1 договору останній діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору, здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/, та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію.

Договір або його окремі умови щодо певних послуг припиняється:

- за згодою сторін;

- за ініціативи однієї зі сторін. Ініціатива перевізника про припинення договору має бути мотивованою;

- з підстав, визначених законодавством (п. 12.2 договору).

Згідно з п. 12.4 укладеного правочину дію додаткових умов до договору може бути припинено в односторонньому порядку шляхом направлення однією стороною іншій стороні повідомлення про їх припинення. У такому випадку дія відповідного додатку вважається припиненою через 10 днів з дня направлення відповідного інформаційного повідомлення стороною, що ініціювала припинення.

Розділом 13 договору також наведено перелік додатків, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 13.1 договору у випадку, якщо додатками до договору визначені умови інші, ніж в основному тексті договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту договору.

09.06.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №19 про перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника, за умовами якої перевізник надає замовнику послуги з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (узгоджена щомісячна кількість вагонів визначеного роду рухомого складу протягом узгодженого сторонами строку надання послуги) (послуги довгострокових вагонів).

23.06.2020 відповідачем погоджено позивачу замовлення послуги довгострокових вагонів у кількості 800 вагонів-зерновозів щомісячно строком на 9 місяців, що підтверджується замовленням №41640716/2020-00028 від 19.06.2020 та повідомленням залізниці №УЗ-41640716/2020-00029 від 23.06.2020.

Також, 27.08.2020 відповідачем погоджено позивачу замовлення послуги довгострокових вагонів у кількості 600 вагонів-зерновозів щомісячно строком на 12 місяців, що підтверджується замовленням Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" №41640716/2020-00034 від 26.08.2020 та повідомленням відповідача №УЗ-41640716/2020-00035 від 27.08.2020.

У подальшому особливості надання послуг довгострокових вагонів були викладені відповідачем у формі додатку 1-8 до договору перевезення "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника". Зазначений додаток опубліковано 21.07.2020 на веб-сайті відповідача за посиланням http://uz-cargo.com/contractcarriage.html та введено в дію 21.08.2020.

Станом на час виникнення спірних правовідносин сторін вони регулювалися договором перевезення у редакції від 19.10.2020.

Відповідно до п. 2.1 додатку 1-8 "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника" до договору перевезення перевізник надає замовнику послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (узгоджена щомісячна кількість вагонів визначеного роду рухомого складу протягом узгодженого сторонами строку надання послуги). Замовник здійснює оплату такої послуги відповідно до умов цього додатку до договору.

Згідно з п. 2.2 додатку 1-8 у випадку надання такої послуги до відповідних відносин застосовуватимуться спеціальні умови цього додатку до договору, які матимуть пріоритет над умовами договору. Умови договору, не визначені цим додатком до договору, застосовуватимуться в частині, що не суперечить цьому додатку до договору.

Позивач, бажаючи припинити правовідносини за додатком 1-8 до договору перевезення в частині надання послуги довгострокових вагонів, 20.11.2020 надіслав відповідачу засобами поштового зв`язку інформаційне повідомлення про часткову односторонню відмову від договору. Згідно даного повідомлення Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" на підставі п. 12.4 договору перевезення повідомило відповідача про припинення дії додатку 1-8 з 30.11.2020. З вказаної дати припиняються всі зобов`язання за додатком 1-8, у тому числі, зобов`язання замовника щодо навантаження власних вагонів перевізника відповідно до замовлення.

З огляду на наведене, починаючи з грудня 2020 року, позивач не замовляв і не отримував у відповідача послугу довгострокових вагонів. При цьому, позивач продовжив користуватися послугою короткострокових вагонів, яка надається відповідачем на загальних умовах договору перевезення.

У відповідь на вказане повідомлення, яке отримано відповідачем 24.11.2020, Акціонерне товариство "Українська залізниця" листом №ЦТЛ-19/1908 від 08.12.2020 повідомило позивача, що оскільки ним не було дотримано умов п. 4.1.3 додатку 1-8 до договору перевезення, відповідач не вбачає жодних підстав для припинення додатку, а відтак відсутня можливість для його припинення.

У подальшому, 31.12.2020 відповідач нарахував позивачу штраф за нереалізацію погодженого обсягу перевезень з узгодженими строками та обсягами в сумі 6092800,00 грн, в рахунок якого списав 2754,47 грн передоплати, яка обліковувалась по особовому рахунку позивача № 8132095 .

05.01.2021 позивачу від залізниці надійшов проект зведеної відомості №12 від 31.12.2020 за період з 01 по 31 грудня 2020 року. Згідно вказаного документу, нарахована сума штрафу є неустойкою за нереалізацію погодженого обсягу перевезень за послугою довгострокових вагонів згідно додатку 1-8 до договору в грудні 2020 року.

Проте, позивач наполягав на належному використанні ним своїх прав на одностороннє припинення додатку 1-8, що передбачено п. 12.4 договору перевезення.

У зв`язку з викладеним, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" вернулося з позовом до суду та, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просило стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 2754,47 грн списаної неустойки на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набуті грошові кошти, та визнати відсутнім право відповідача на нарахування штрафу за нереалізацію погодженого обсягу перевезень з узгодженими строками та обсягами на підставі додатку 1-8 до договору перевезення.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав, що позивачем не припинено зобов`язання з отримання послуги згідно додатку 1-8 до договору, оскільки ним не було дотримано умов п. 4.1.3 додатку щодо скасування погодженого замовлення. Також Акціонерне товариство "Українська залізниця" акцентувало увагу на тому, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права в частині стягнення неустойки на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки повернення надлишково стягнутих сум чи неправильного нарахування платежів відбувається шляхом внесення відповідних змін до особового рахунку замовника. Натомість, у договорі перевезення відсутній обов`язок відповідача у разі неправильного (помилкового) відображення даних у особовому рахунку позивача повертати йому кошти.

Місцевий господарським суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, погодився з доводами відповідача щодо відсутності підстав для стягнення 2754,47 грн списаної неустойки на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. Мотивом такої відмови є положення п. 4.9 договору перевезення, згідно з яким у випадку незгоди з нарахованими платежами та сумою списаних з особового рахунку коштів замовник для проведення перевірки письмово повідомляє перевізника на вказану у розділі 7 договору адресу. У випадку виявлення перевізником неправильного нарахування платежів здійснюється перерахунок, після чого надлишок списаних коштів зараховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати списуються кошти для оплати належних перевізнику платежів в порядку та строки передбачених законодавством.

Поряд з цим, судом першої інстанції також встановлено, що пунктом 12.4 договору перевезення передбачено право замовника на припинення в односторонньому порядку додатку 1-8 до договору вцілому. Оскільки позивачем 20.11.2020 надіслано Акціонерному товариству "Українська залізниця" повідомлення про часткову односторонню відмову від договору на підставі п. 12.4 договору, додаток 1-8 є припиненими з 30.11.2020. Отже, судом задоволено позов в частині вимоги про визнання відсутнім права Акціонерного товариства "Українська залізниця" на неустойку (штраф, пеню) за нереалізацію погодженого обсягу перевезень з узгодженими строками та обсягами на підставі додатку 1-8 до договору перевезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" оскаржує рішення суду лише в частині задоволення позовної вимоги про визнання відсутнім права відповідача на неустойку (штраф, пеню). Також, скаржник вказує на наявність порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 ЦК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

В силу приписів ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши матеріали справи та дослідивши доводи сторін, суд дійшов висновку, що у даному випадку наявне різне трактування сторонами умов договору перевезення.

Як було зазначено вище, відмовляючись від додатку 1-8 до договору перевезення, позивач посилався на наявність такого права, яке визначене пунктом 12.4 договору перевезення.

Відповідно до п. 12.4 договору дію додаткових умов до договору може бути припинено в односторонньому порядку шляхом направлення однією стороною іншій стороні повідомлення про їх припинення. У такому випадку дія відповідного додатку вважається припиненою через 10 днів з дня направлення відповідного інформаційного повідомлення стороною, що ініціювала припинення.

З наведеного положення договору вбачається, що в одному пункті наявне різне формулювання понять. Так, перше речення містить поняття щодо припинення «додаткових умов». Натомість, друге речення, конкретизуючи та доповнюючи перше, містить вже інший термін - «додаток».

Апеляційний суд зауважує на тому, що поняття «додаткові умови» у договорі перевезення вживається лише в контексті розділу 9 правочину, який якраз і містить назву «Додаткові умови». Проте, наведеним розділом договору не передбачено жодних положень щодо порядку надання послуги довгострокових вагонів та припинення дії договору вцілому або його додатків. Отже, на переконання колегії суддів, п. 12.4 договору містить положення щодо припинення в односторонньому порядку дії саме відповідного додатку до договору.

Згідно зі ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8132095 та додатки до нього укладено в електронній формі шляхом приєднання позивача до його умов, а його редакція опублікована відповідачем на власному веб-сайті, такий договір у розумінні приписів цивільного законодавства є публічним договором приєднання.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється згідно зі ст. 213 ЦК України. У частинах 3 та 4 ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими ст. 213 ЦК України.

Якщо правила, встановлені ст. 213 ЦК України, не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem) - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). Вказаний принцип тлумачення широко застосовується Верховним Судом під час розгляду справ, зокрема, його застосовано у постановах від 20.05.2019 у справі №911/1366/18, від 30.07.2019 у справі №910/14179/18 та від 02.05.2018 у справі №910/16011/17.

Оскільки правила, встановлені ст. 213 ЦК України, не дають можливості визначити справжній зміст п. 12.4 договору перевезення щодо припинення дії окремих його положень, у такому випадку можливим є застосовування тлумачення contra proferentem, оскільки положення договору перевезення та додатків до нього розроблені безпосередньо Акціонерним товариством "Українська залізниця" та розміщені на веб-сайті.

Отже, колегія суддів вказує на те, за змістом п. 12.4 договору, ним передбачено припинення в односторонньому порядку дію будь-якого додатку до договору. Вказане тлумачення якраз і застосовано позивачем під час направлення відповідачу повідомлення про припинення дії додатку 1-8 до договору.

Проте, відповідач, заперечуючи щодо припинення додатку 1-8, наполягає на недотриманні позивачем процедури, передбаченої п. 4.1.3 додатку 1-8. Наведені аргументи також викладені відповідачем і в апеляційній скарзі.

Також відповідач у поданій апеляційній скарзі зазначає, що жодними з умов договору не передбачено припинення дії додатку 1-8 до договору, а позивач, у свою чергу, намагається уникнути відповідальності за невиконання ним зобов`язань.

Суд зазначає, що згідно з п. 4.1.3 додатку 1-8 до договору замовник має право відмовитись від погодженого замовлення (скасувати замовлення), повідомивши про таке перевізника шляхом направлення йому повідомлення про скасування замовлення за формою відповідно до додатку 2-15 до договору не пізніше, ніж на 3 робочих дні до дати скасування замовлення у порядку, визначеному цим додатком до договору, при цьому замовник зобов`язаний сплатити неустойку за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, зазначений у погодженому замовленні, передбачену у розділі 7 цього додатку до договору.

Таким чином, у п. 4.1.3 додатку 1-8, на недотриманні якого наголошує відповідач, йдеться про певне, конкретне замовлення, що здійснене на виконання додатку 1-8 щодо певної, конкретної послуги. В той час, згідно з п. 12.4 договору перевезення, на який посилається позивач, мова йде про можливість припинення в односторонньому порядку додатку 1-8 до договору вцілому, на чому і наполягає Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско".

За таких обставин, судом вірно встановлено, що у зв`язку із направленням позивачем відповідачу 20.11.2020 засобами поштового зв`язку інформаційного повідомлення про часткову односторонню відмову від договору на підставі п. 12.4 договору перевезення, додаток 1-8 є припиненими з 30.11.2020. Право на таку відмову якраз і передбачено п. 12.4 договору.

Тому, за наведених підстав доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними.

Окрім цього, скаржник також посилається на п. 13.1 договору перевезення, відповідно до якого умови додатків до договору мають переважну силу над умовами основного тексту договору.

Разом з цим, колегія суддів зауважує на тому, що вказане правило можливо застосувати лише тоді, коли додатками до договору перевезення визначені інші умови, відмінні від тих, які містяться в самому договорі.

Однак, спірний додаток 1-8 не врегульовує питання припинення його дії, а отже не визначає інших умов ніж у п. 12.4 договору. У такому випадку для припинення додатку до договору слід керуватися положеннями основного договору.

З урахуванням усього вищезазначеного, оскільки суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку щодо підтвердження факту припинення в односторонньому порядку дії додатку 1-8 договору, нарахування Акціонерним товариством "Українська залізниця" неустойки за невиконання позивачем додатку 1-8, починаючи з 31.11.2020, є неправомірними.

Таким чином, позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" про визнання відсутнім права Акціонерного товариства "Українська залізниця" на неустойку (штраф, пеню) за нереалізацію погодженого обсягу перевезень з узгодженими строками та обсягами на підставі додатку 1-8 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для частково задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" по суті заявлених вимог.

Разом з цим, як було зазначено вище, у поданій апеляційній скарзі Акціонерне товариство "Українська залізниця" зазначає, що місцевим господарським судом в порушення ст. 247 ГПК України розглянуто справу у порядку спрощеного позовного провадження. Однак, після прийняття до розгляду заяви позивача про зміну предмета позову справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що для цілей цього кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Таким чином, до подання заяви про зміну предмета позову дана справа відносилася до категорії малозначних та підлягала розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна заявленого позову не перевищувала ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Натомість, як було зазначено, від позивача до суду 12.03.2021 надійшла заява про зміну предмета позову. Згідно даної заяви позивач просив суд задовольнити наступні вимоги:

- стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 2754,47 грн списаної неустойки;

- визнати відсутнім право Акціонерного товариства "Українська залізниця" на неустойку (штраф, пеню) за нереалізацію погодженого обсягу перевезень з узгодженими строками та обсягами на підставі додатку 1-8 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" про зміну предмета позову прийнято до розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 247 ГПК України суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову, відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

На переконання апеляційного суду, після прийняття до розгляду заяви позивача про зміну предмета позову справа не могла бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско", окрім вимоги про стягнення 2754,47 грн передоплати, заявлено також вимогу немайнового характеру про визнання відсутнім права. Тобто, справа втратила властивості малозначної справи, передбачені ст. 12 ГПК України.

До того ж, на переконання апеляційного суду, дана справа також не може бути віднесена до категорії малозначних, з огляду на її складність, позиції учасників та значення справи для них, неоднакове тлумачення сторонами умов укладеного договору, а також подані докази і нормативно-правове регулювання спірних правовідносин.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд, прийнявши до розгляду заяву про зміну предмета позов, зобов`язаний був постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого засідання.

Отже, місцевий господарський суд, здійснивши розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, порушив приписи процесуального закону.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо порушення судом першої інстанції вищенаведених норм процесуального права є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, оскільки справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, хоча після прийняття до розгляду заяви про зміну предмета позову вона мала бути розглянута за правилами загального позовного провадження, вказане є обов`язковою підставою для скасування ухваленого рішення суду.

При цьому, з огляду на відсутність повноважень суду апеляційної інстанції щодо направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку зі скасуванням судового рішення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України апеляційний суд зобов`язаний ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Як було зазначено вище, колегія суддів погодилася з висновками місцевого господарського суду щодо задоволення позову в частині вимоги про визнання відсутнім права Акціонерного товариства "Українська залізниця" на неустойку (штраф, пеню) за нереалізацію погодженого обсягу перевезень з узгодженими строками та обсягами на підставі додатку 1-8 до договору.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 у справі №910/1305/21 - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони порівну з огляду на часткове задоволення як заявленого позову, так і скарги, а також неможливість розподілити судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 у справі №910/1305/21 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" задовольнити частково.

4. Визнати відсутнім право Акціонерного товариства "Українська залізниця" на нарахування та списання неустойки (штрафу, пені), нарахованої Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" за нереалізацію погодженого обсягу перевезень з узгодженими строками та обсягами на підставі додатку 1-8 до договору перевезення.

5. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" (19601, Черкаська обл., Черкаський район, с. Геронимівка, вул. Вернигори, буд. 11, ідентифікаційний код 41640716) 2270 (дві тисячі двісті сімдесят),00 грн судового збору за подання позовної заяви.

6. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" (19601, Черкаська обл., Черкаський район, с. Геронимівка, вул. Вернигори, буд. 11, ідентифікаційний код 41640716) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) 1702 (одна тисяча сімсот дві),50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 01.11.2021.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов