ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. Справа №909/671/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів М.Б. Желіка

Р.І. Марка

секретар судового засідання Матіїшин Х.

розглянувши апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Карпатського округу за №07-09/3099 від 29.07.2021 (вх. № місцевого суду 12601/21 від 29.07.2021, вх. № апеляційного суду 01-05/2625/21 від 02.08.2021)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 (повний текст рішення складено 09.07.2021, м. Івано-Франківськ, суддя Л.М.Неверовська)

у справі № 909/671/20

за позовом Державної екологічної інспекції Карпатського округу, м. Івано-Франківськ

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф», м.Івано-Франківськ

про стягнення шкоди заподіяної внаслідок самовільного користування надрами в сумі 1 249 066,50 грн.

за участю представників:

від позивача: Голубчак Н.В. - представник згідно безкоштовного запиту з ЄДРЮОФОП та ГФ (присутня в режимі відеоконференції в Господарському суді Івано-Франківської області)

від відповідача: Дмитрів В.В. - керівник

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція Карпатського округу звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф» про стягнення шкоди заподіяної внаслідок самовільного користування надрами в сумі 1 249 066,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що факт вчинення відповідачем правопорушення зафіксовано актом № 47, який складений за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, проведеного за період з 21.05.2019 по 03.06.2019.

Підтвердженням факту користування відповідачем надрами після закінчення дії спеціального дозволу є лист Державної служби геології та надр України і звітний баланс запасів корисних копалин за 2018 рік за формою №5-гр, згідно яких за 2018 рік ПрАТ «Івано-Франківськторф» видобуло 6,1 тис. тон. Окрім того, згідно з Інформаційної електронної бази спеціальних дозволів на користування надрами ДНВП «Геоінформ України» Спеціальний дозвіл на користування надрами виданий ПрАТ «Івано-Франківськторф» за реєстраційним номером 1083 від 24 вересня 1997 року до 24.09.2017 року є недійсним та анульованим.

Згідно із розрахунком розміру збитків від 31.07.2019, сума шкоди, яка заподіяна державі ПрАТ «Івано-Франківськторф» внаслідок самовільного користування надрами (торф) за межами населеного пункту с. Верхній Струтин на ділянці «Під бором» Рожнятівського району становить 1 249 066,50 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 в позові Державної екологічної інспекції Карпатського округу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судом встановлено відсутність як вини Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф» в неодержанні спеціального дозволу на користування надрами так і факту неправомірної поведінки, оскільки відповідно до приписів частини 6 статті 4-1 Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності, у разі якщо у встановлений законом строк суб`єкту господарювання не видано документ дозвільного характеру або не прийнято рішення про відмову у його видачі, через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб`єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Державна екологічна інспекція Карпатського округу подала апеляційну скаргу за №07-09/3099 від 29.07.2021, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що факт вчиненого відповідачем правопорушення зафіксовано Актом № 47, який складений за результатом проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, проведеного за період з 21.05.2019 по 03.06.2019. Під час перевірки встановлено, що ПрАТ «Івано-Франківськторф» користувалося надрами на підставі Спеціального дозволу на користування надрами виданого Державною службою геодезії та надр України, реєстраційний номер 1083 від 24.09.1997, терміном дії до 20 років, який дійсний до 24.09.2017, площа 172,1564 га. Прив`язка на місцевості 1 км на північ від с. Верхній Струтин, 3 км на південний схід від м. Долини. Вид корисної копалини торф. Середня потужність торфового покладу на родовищі становить 2,54 м.

Апелянт зазначає, що право користування земельною ділянкою за договором тимчасового користування землею площею 241,7 га від 09.03.1997 у відповідача припинилося за законом з моменту укладення нового договору оренди землі від 09.01.2004, укладеного між Верхньострутинською сільською радою та ВАТ «Івано-Франківськторф», площею 222,3250 га, який зареєстрований у Франківському центрі ДЗК № 12 від 29.01.2004, та який рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.11.2014 у справі № 909/794/14 був визнаний недійсним.

Згідно Акта приймання-передачі земельної ділянки від 29.05.2015, на виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області, відповідачем повернуто Івано-Франківській ОДА земельну ділянку площею 222,3250 га кадастровий номер :004:0001.

Враховуючи вищезазначене, апелянт зазначає, що станом на даний час земельні ділянки перебувають у державній власності, право користування за якими зареєстровано за Івано-Франківською ОДА, а ПрАТ «Івано-Франківськторф» використовує дані земельні ділянки неправомірно та без державної реєстрації прав на земельну ділянку, що є порушенням вимог ст.ст. 125,126 ЗК України.

Водночас апелянт стверджує, що у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 у справі № 300/1479/19, від 01.06.2020 у справі № 300/2304/19, від 16.07.2020 у справі № 300/2220/19, рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 у справі № 300/2271/19 зазначено, що ПрАТ «Івано-Франківськторф» здійснює видобування корисних копалин після закінчення дії дозволу, що є порушенням ст. 19 Кодексу України про надра.

Апелянт зазначає, що посилання відповідача на користування надрами за принципом мовчазної згоди є безпідставним, адже, Держгеонадра України неодноразово повідомляло ПрАТ «Івано-Франківськторф» щодо продовження дії даного дозволу та повертало заяви з доданими документами відповідно до вимог Порядку.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу № 89 від 20.09.2021, в якому просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Державною екологічною інспекцією Карпатського округу (надалі Позивач) у відповідності до вимог Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в період з 21.05.2019 року по 03.06.2019 року проведено плановий захід державного нагляду (контролю) за додержанням вимог природоохоронного законодавства Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківськторф» на підставі наказу від 20.05.2019 №53 та направлення на проведення планового заходу від 20.05.2019 року №76. За результатами якого складено Акт 47, яким встановлено, що:

- ПрАТ «Івано-Франківськторф» користувалося надрами на підставі Спеціального дозволу на користування надрами виданого Державною службою геології та надр України, реєстраційний номер 1083 від 24 вересня 1997 року терміном дії 20 років, дійсний до 24 вересня 2017 року, площа 172,1564 га. Прив`язка на місцевості - 1км на північ від с. Верхній Струтин, 3км на південний схід від м. Долина. Вид корисної копалини - торф. Отже видобуток торфу відповідачем проводиться за відсутності дозволу, що є порушенням вимог ст. 19 Кодексу України «Про надра».

- на ділянці 172,1564 га наявні полі 1,2,3,4,5,6. Поля 3,4 розробляються, вони поділені картами, на яких відбувається видобуток торфу з фрезеруванням поверхні торф`яного покладу. Біля карт знаходяться осушувальні канали, які несуть воду в притоки р. Сівки, р.Чечви. На головках трубчастих мостів переїздів через картові канави відсутні захисні решітки, а перед скидом вод у водоприймач відсутній муловловлювач відстійник, що є порушенням вимог Висновку № 09/27.10.09.-058 від 23.11.2019 року Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Івано-Франківській області.

- земельні ділянки знаходяться в державній власності, а ПрАТ «Івано-Франківськторф» використовує дані земельні ділянки без державної реєстрації прав на земельну ділянку, що є порушенням ст. 125, 126 ЗК України.

До матеріалів справи доданий лист Державної служби геології та надр України та звітний баланс запасів корисних копалин за 2018 рік за формою №5-гр, згідно яких за 2018 рік ПрАТ «Івано-Франківськторф» видобуло 6,1 тис.тон.

ПрАТ «Івано-Франківськторф» видано довідку про сплату збору за користування надрами для видобування корисних копалин, згідно якої за видобутий торф в 2018 році до бюджету сплачено 36 291,00 грн.

Згідно з Інформаційною електронною базою спеціальних дозволів на користування надрами ДНВП «Геоінформ України» Спеціальний дозвіл на користування надрами виданий ПрАТ «Івано-Франківськторф» за реєстраційним номером 1083 від 24 вересня 1997 року до 24.09.2017 року є недійсним та анульованим.

Враховуючи зазначене, позивач зазначає, що обсяг самовільно добутого торфу відповідачем без дозволу на користування надрами за 2018 рік - 6,1 тис.тон, що підтверджується звітним балансом запасів корисних копалин за 2018 рік за формою №5-гр.

Згідно із розрахунком розміру збитків від 31.07.2019 здійсненим позивачем, сума шкоди, яка заподіяна державі ПрАТ «Івано-Франківськторф» внаслідок самовільного користування надрами (торф) за межами населеного пункту с. Верхній Струтин на ділянці «Під бором» Рожнятівського району визначена у розмірі 1 249 066,50 грн.

Також, Інспекцією видано ПрАТ «Івано-Франківськторф» припис на усунення порушень від 03.06.2019 №76, в тому числі щодо здійснення видобутку корисних копалин (торф) за наявності спеціального дозволу на користування надрами.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано ПрАТ «Івано-Франківськторф» претензію від 09.09.2019 №34/19 про сплату шкоди в розмірі 1249066,50 грн., яку підприємство отримало 10.09.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Проте, відповідачем вимоги претензії не визнано і станом на 30.07.2020 року не задоволено.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Предметом спору у цій справі є вимога Державної екологічної інспекції Карпатського округу про стягнення з ПрАТ «Івано-Франківськторф» 1 249 066,50 грн. шкоди за самовільне користування надрами у 2018 році.

Згідно зі статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

За змістом частини 1 статті 69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.

При цьому встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

В Акті Державної екологічної інспекції Карпатського округу № 47, складеного за результатом проведення планового заходу щодо державного нагляду (контролю) щодо додержання ПрАТ «Івано-Франківськторф» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог), встановлено, зокрема:

- ПрАТ «Івано-Франківськторф» користувалося надрами на підставі Спеціального дозволу на користування надрами виданого Державною службою геології та надр України, реєстраційний номер 1083 від 24 вересня 1997 року терміном дії 20 років, дійсний до 24 вересня 2017 року, площа 172,1564 га. Прив`язка на місцевості - 1км на північ від с. Верхній Струтин, Зкм на південний схід від м. Долина. Вид корисної копалини - торф. Отже видобуток торфу відповідачем проводиться за відсутності дозволу, що є порушенням вимог ст. 19 Кодексу України «Про надра».

- земельні ділянки знаходяться в державній власності, а ПрАТ «Івано-Франківськторф» використовує дані земельні ділянки без державної реєстрації прав на земельну ділянку, що є порушенням ст. 125, 126 ЗК України.

Суд першої інстанції рішення мотивував тим, що матеріалами справи не підтверджується наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування до відповідача такої міри відповідальності як відшкодування шкоди. Відповідач почав процедуру щодо отримання спеціальних дозволів своєчасно, тобто в діях відповідача не вбачається вини, що є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення. Із матеріалів справи вбачається, що в діях відповідача не було умислу на заподіяння шкоди, а затримка в оформленні дозволу на користування надрами сталася не з вини відповідача, яка є обов`язковою умовою для покладення на останнього відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ст. 19 Кодексу України «Про надра» надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

При укладенні угод про розподіл продукції надра надаються в користування на підставі угоди про розподіл продукції з оформленням спеціального дозволу на користування надрами та акта про надання гірничого відводу.

Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що законодавством передбачені випадки, коли землекористувачі мають право користуватися надрами без спеціального дозволу.

Так, згідно ч. 1, ст. 23 Кодексу України «Про надра» землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Досліджуючи Акт Державної екологічної інспекції Карпатського округу № 47, складеного за результатом проведення планового заходу щодо державного нагляду (контролю) щодо додержання ПрАТ «Івано-Франківськторф» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог) не вбачається, що відповідач видобував торф загальною глибиною розробки від двох метрів.

Позивач звертаючись до суду першої інстанції не зазначає, що відповідач видобував торф загальною глибиною розробки від двох метрів.

Відповідач стверджує, що ним видобувався торф загальною глибиною розробки до двох метрів.

Водночас і матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач видобував торф загальною глибиною розробки від двох метрів.

Враховуючи те, що ПрАТ «Івано-Франківськторф» не видобувало торф загальною глибиною розробки від двох метрів, відтак, останній мав право без спеціальних дозволів видобувати торф на земельній ділянці торф`яного родовища "Під бором" площею 241,7 га.

Позивач в підтвердження факту порушення відповідачем природоохоронного законодавства посилається на те, що відповідач у спірний період (2018 року) не був землекористувачем земельної ділянки площею 241,7 га торф`яного родовища «Під бором».

Так, судом встановлено, що 09 березня 1997 між Верхньострутинською сільською радою (орендодавець) та ВАТ «Івано-Франківськторф» (орендар), правонаступником якого є ПрАТ «Івано-Франківськторф» було укладено договір на право тимчасового користування землею/в тому числі на умовах оренди, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове довгострокове користування терміном на 10 років земельну ділянку торф`яного родовища "Під бором" площею 241,7 га. Зазначений договір був зареєстрований у Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за № 1 у Верхньострутинській сільській раді Рожнятівського району Івано-Франківської області.

05 березня 2001 р., Верхньострутинська сільська рада прийняла рішення про продовження терміну користування ВАТ «Івано-Франківськторф» земельною ділянкою торф`яного родовища "Під бором" площею 241,7 га до 2020 року, у зв`язку з чим сторони внесли зміни до договору від 09 березня 1997 р., виклавши п. 1.2 цього договору у такій редакції: "Земельна ділянка надається на умовах тимчасового довгострокового користування терміном до 2020 р. для видобутку торфу згідно з рішенням сесії Верхньострутинської сільської ради. Додаток до договору зареєстровано у Книзі записів договорів на право тимчасового користування за № 2 у Верхньострутинській сільській раді Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Твердження апелянта про те, що зазначений договір від 09 березня 1997 р на право тимчасового користування землею є недійсним, оскільки Верхньострутинська сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області не є власником земельної ділянки торф`яного родовища "Під бором" площею 241,7 га., судом оцінюється критично. Адже, зазначений договір не визнавався у судовому порядку недійсним.

Позивач звертаючись до суду першої інстанції в обґрунтування позовних вимог про стягнення збитків зазначає, що відповідачем порушено ст.ст. 125, 126 ЗК України (який набрав чинність 01.01.2002).

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).

Також позивач посилається на лист Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 09-0.2-4423/0/2-19 від 30.07.2019, в якому зазначено, що відомості про зареєстроване право оренди за ПрАТ «Івано-Франківськторф» до системи Державного земельного кадастру в порядку інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав та Державним земельним кадастром станом на 30.07.2019 не надходили.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що порядок укладення договору від 09.03.1997 та додатку до договору на право тимчасового користування землею регулювався Земельним кодексом України від 18.12.1990 № 561-ХІІ, який був чинний до 01.01.2002 до прийняття нового Земельного кодексу України, тому передача в користування земельної ділянки відбулась відповідно у відповідності до вимог Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ.

Відповідно до абз.1 п.1 Розділу 10 Перехідних положень Земельного кодексу України (який набрав чинності з 01.01.2002) рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

У п.7 Розділу 10 Перехідних положень Земельного кодексу України зазначено, що громадяни та юридичні особи, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, передбачених раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Отже, право користування земельною ділянкою, яке виникло у відповідача до набрання чинності ЗК України - 01 січня 2002 року, збереглося у нього після цієї дати. (Дана правова позиція викладена у п. 36 постанови Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 квітня 2021 року у справі № 916/608/19).

Земельний кодекс України, який набрав чинності з 01.01.2002, на відміну від попереднього, не передбачає можливості набуття та здійснення такого права на землю як право тимчасового користування землею, а містить положення про набуття та здійснення права оренди землі.

Однак, Земельним кодексом України в редакції від 13 березня 1992 року та від 25 жовтня 2001 року забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві тимчасового користування землею. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу.

Разом з тим перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою з 01.01.2002 визначений у статті 140 ЗК України (від 25.10.2001 № 2768-ІІІ) і є вичерпним: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Враховуючи вищенаведене та оскільки договір від 09.03.1997 та додаток до договору на право тимчасового користування землею у судовому порядку не визнавалися недійсними та не були розірваними, у суду немає підстав вважати, що ПрАТ «Івано-Франківськторф» у 2018 році (період за який позивач розрахував розмір збитків) не був землекористувачем земельної ділянки площею 241,7 га торф`яного родовища «Під бором».

Враховуючи те, що ПрАТ «Івано-Франківськторф» видобувало торф загальною глибиною розробки до двох метрів, останній у відповідності до ст. 23 Кодексу України «Про надра», мав право без спеціальних дозволів, як землекористувач, видобувати торф на земельній ділянці торф`яного родовища "Під Бором" площею 241,7 га, а відтак, суд апеляційної інстанції не досліджує питання наявності у відповідача спеціального дозволу на видобування торфу у спірний період.

Так, судом встановлено, що 09.01.2004 між Верхньострутинською сільською радою (орендодавець) та ВАТ «Івано-Франківськторф» був укладений договір оренди землі, за умовами якого Верхньострутинська сільська рада передала, а орендар, ВАТ «Івано-Франківськторф» прийняв у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, площею 222,3250га, яка знаходиться на території Верхньострутинської сільської ради в урочищі "Під Бором". Зазначений договір визнаний недійсним у судовому порядку рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.11.2014 у справі № 909/794/14, з тих підстав, що станом на момент укладення договору оренди від 09.01.2004 сільська рада не являлася розпорядником зазначених земель в урочищі "Під Бором", а отже при укладанні договору вийшла за межі наданих їй законом повноважень.

Апелянт зазначає, що оскільки Господарським судом Івано-Франківської області встановлено, що станом на момент укладення договору оренди від 09.01.2004 Івано-Франківська обласна державна адміністрації була розпорядником зазначених земель в урочищі «Під Бором», а відтак при укладенні договору від 09 березня 1997 року на право тимчасового користування землею/в тому числі на умовах оренди Верхньострутинська сільська рада не була розпорядником зазначених земель. Дані твердження апелянта судом оцінюються критично, адже, останні є необґрунтованими.

Встановлений судом факт того, що станом на 09.01.2004 Івано-Франківська обласна державна адміністрації була розпорядником зазначених земель в урочищі «Під Бором» не може підтверджувати факт того, що станом на 09 березня 1997 року Верхньострутинська сільська рада не була розпорядником зазначених земель.

Також посилання апелянта на те, що договір від 09 березня 1997 року на право тимчасового користування землею/в тому числі на умовах оренди/ припинив свою дію з моменту укладення договору оренди від 09.01.2004, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, а саме протиправна поведінка, вина, шкода та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Враховуючи не доведення позивачем всіх елементів, необхідних для застосування до відповідача деліктної відповідальності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Карпатського округу за №07-09/3099 від 29.07.2021 (вх. № місцевого суду 12601/21 від 29.07.2021, вх. № апеляційного суду 01-05/2625/21 від 02.08.2021) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 у справі № 909/671/20 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.10.2021.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.