ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2339/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добреля Н.С.

за участю секретаря судового засідання Слановій М.Ю.

розглянувши заяву (вх. № 6593) про ухвалення додаткового рішення Акціонерного товариства "Харківобленерго"

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1
до Акціонерного товариства "Харківобленерго"
про за участю: визнання незаконним рішення
Позивача ОСОБА_1 , на підставі паспорту.;

Представника відповідача - Санін А.О., на підставі ордеру від 23.07.2021 року.

Представника 3-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на підставі ордеру від 07.09.2021 року.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Харківобленерго", в якій просить суд:

- визнати рішення наглядової ради АТ "Харківобленерго" від 14.09.2020 року, оформлене протоколом № 15/2020, незаконним;

- скасувати наказ АТ "Харківобленерго" № 451к від 15.09.2020 року про припинення трудового договору з директором з правових питань ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора з правових питань АТ "Харківобленерго";

- стягнути з відповідача АТ "Харківобленерго" на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1640312,60 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.10.2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Відповідачем до закінчення судових дебатів було заявлено клопотання про вирішення питання про судові витрати по справі в частині витрат відповідача на правову допомогу після ухвалення рішення по суті позовних вимог через поважність причин неможливості подання відповідачем в повному обсязі доказів, що підтверджують розмір понесених витрат.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 18.10.2021 року представник відповідача надав заяву про стягнення судових витрат (вх. № 6593).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.10.2021 року заяву (вх. № 6593) представника відповідача про стягнення судових витрат на оплату правової допомоги призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.10.2021 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 25.10.2021 року представник позивача надав заперечення на заяву про стягнення судових витрат відповідача (вх. № 6705).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 26.10.2021 року представник позивача надав заяву зменшення витрат на послуги адвоката (вх. № 6736).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 27.10.2021 року представник відповідача надав заяву (вх. № 6764).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 27.10.2021 року представник позивача надав клопотання про зменшення розміру витрат на послуги адвоката відповідача (вх. № 25185).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 27.10.2021 року представник позивача надав заперечення щодо заяви про стягнення судових витрат (вх. № 25186).

Представник відповідача судовому засіданні 27.10.2021 року підтримав заяву про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на послуги адвоката у заявленому розмірі.

Представник позивача в судовому засіданні 27.10.2021 року проти заяви відповідача заперечував, посилаючись на те, що по-перше відповідачем пропущено строк на подання доказів понесених витрат на послуги адвоката, а по-друге витрати відповідача у розмірі 120000,00 грн. є неспівмірними для даної справи, а також заявлена сума перевищує суму, вказану відповідачем у попередньому розрахунку судових витрат.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні 27.10.2021 року підтримав заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення.

Дослідивши матеріали справи та докази, надані представником відповідача на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України , розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В даному випадку, позивачем було заявлено клопотання про залишення без розгляду заяви відповідача про розподіл адвокатських витрат, у зв`язку із пропуском відповідачем строку на подання доказів в обґрунтування відповідної заяви.

Щодо вищезазначеного клопотання позивача, суд зазначає наступне.

Так, як зазначає позивач, рішення по справі було винесено 11.10.2021 року, у зв`язку з чим 5-денний строк визначений ст. 129 ГПК України на подання доказів понесення адвокатських витрат спливає 15.10.2021 року (п`ятниця), в той час, як відповідачем було надано відповідні докази до суду 18.10.2021 року.

Проте суд не погоджується із зазначеною позицією позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, з урахуванням того, що рішення суду було винесено 11.10.2021 року, перебіг строку на подання доказів відповідачем починається з наступного дня - 12.10.2021 року.

Таким чином, 5-й день на подання доказів понесення адвокатських витрат припадає на 16.10.2021 року (субота), який є офіційним вихідним днем.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що 15.10.2021 року, дата, яку визначено позивачем, як останній строк подання доказів понесення витрат відповідача, також є офіційним вихідним днем у господарському суді Харківської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 116 ГПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже в даному випадку, враховуючи те, що строк на подання доказів відповідачем спливає 16.10.2021 року, який є вихідним днем, останнім днем строку є перший після нього робочий день, тобто 18.10.2021 року.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про залишення без розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, оскільки відповідачем були подані докази понесених витрат на послуги адвоката, у строк, визначений ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України):

- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Так, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом із тим, згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, при здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, господарському суду слід враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також, в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Суд також звертає увагу на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Статтею 131-2 Конституції України передбачено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення відповідачем витрат на послуги адвоката, останнім було надано наступні документи:

- договір від 21.07.2020 року, укладений між АТ "Харківобленерго" та адвокатом Саніним Арсенієм Олександровичем;

- договір про надання послуг з юридичного консультування та правового забезпечення № Ц6874 від 12.04.2021 року;

- акт № 2 приймання послуг до договору про надання послуг з правового інформування № Ц 6874 від 12.04.2021 року;

- договір про надання послуг з юридичного консультування та юридичного представництва № Ц9380 від 26.05.2021 року;

- акт № 4 приймання послуг до договору про надання послуг з юридичного консультування та юридичного представництва № Ц9380 від 26.05.2021 року;

- додатковий договір № 1 від 26.10.2021 року.

При цьому, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

При цьому Касаційний господарський суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В даному випадку, в обґрунтування поданого клопотання про зменшення витрат на послуги адвоката, позивач посилається на неспівмірність заявлених витрат з обсягом наданих адвокатом послуг, а також вказує на відсутність доказів фактичного понесення витрат. Крім того позивач зазначає, що у попередньому розрахунку адвокатських витрат, відповідачем було зазначено про очікувані витрати у розмірі 20000,00 грн., в той час, після винесення рішення по справі відповідачем заявлено до стягнення 120000,00 грн., що в значному розмірі перевищує суму, зазначену у попередньому розрахунку. Також позивач вказує, що відповідачем надано три різні договори на надання адвокатських послуг, два з яких підписані ще до подачі позову, в той час, як відзив на позов відписаний на підставі третього договору. Позивач крім того вказує на те, що відповідачем не надано доказів фактичного понесення витрат на послуги адвоката, а саме оплат за договорами. У зв`язку з наведеним позивач просить суд зменшити розмір адвокатських витрат до 4260,00 грн.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем, в обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення надано три договори, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявний договір від 21.07.2021 року, укладений між відповідачем та адвокатом Саніним А.О., який було надано представником відповідача на підтвердження повноважень на подання відзиву на позов.

Проте, як вбачається із заяви відповідача на відшкодування адвокатських витрат, останнім не заявляються витрати саме за цим договором.

В даному випадку, відповідачем заявляються до стягнення витрати на послуги адвоката на підставі двох договорів - договору про надання послуг з юридичного консультування та правового забезпечення № Ц6874 від 12.04.2021 року та договору про надання послуг з юридичного консультування та юридичного представництва № Ц9380 від 26.05.2021 року.

Як вбачається з п. 1.1 договору від 12.04.2021 року адвокат зобов`язався надавати послуги з юридичного консультування та правового інформування відповідачу на підставах, в порядку та в обсязі, визначеному цим договором, а відповідач прийняти та оплатити такі послуги.

Пунктом 4.2 вищезазначеного договору визначено, що базова вартість однієї години послуг з юридичного консультування та правового інформування, що надається адвокатом складає суму у гривнях, що заокруглено дорівнює 100 доларів США на момент виставлення рахунку на оплату. Станом на день укладання договору це 2700,00 грн. за одну годину надання послуг з юридичного консультування та правового інформування.

До вказаного договору, відповідачем було надано акт приймання послуг від 19.07.2021 року, в якому зазначено, що станом на 19.07.2021 року адвокатом була надана правова допомога на загальну суму 108000,00 грн. та зазначено, що на аналіз наданого відповідачем позову по справі № 922/2339/21 було витрачено 22 години та надано консультації під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000037 від 26.03.2021 року протягом, на які адвокатом витрачено 18 годин.

В свою чергу, в даному випадку консультації під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000037 від 26.03.2021 року не відносяться до розгляду даної справи.

Крім того суд вважає завищеним час, витрачений адвокатом на аналіз позову по справі № 922/2339/21, який відповідно до акту складає 22 години.

Проте адвокатом не наведено детальний опис робіт, які включає аналіз позову, як то написання відзиву, підготовка документів та подання їх до суду.

Також суд зауважує, що в акті приймання послуг від 19.07.2021 року не зазначено розміру гонорару адвоката за кожним видом робіт, а зазначено лише кількість витраченого часу, у зв`язку з чим суд не вбачає можливим самостійно визначати розмір гонорару за проведення робіт окремо за аналіз позову по даній справі.

Отже, проаналізувавши наданий акт надання послуг, суд дійшов висновку, що він не містить чіткої суми гонорару адвоката за надання послуг саме по справі № 922/2339/21, а також розмір витраченого адвокатом часу для аналізу позовної заяви є завищеним та не містить детального опису дій адвоката для вказаного часу.

Дослідивши умови договору від 26.05.2021 року, судом встановлено, що п. 1.1 вказаного договору адвокат зобов`язується надавати послуги з юридичного консультування та юридичного представництва відповідачу на підставах, в порядку та в обсязі, визначеному цим договором, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

Пунктом 4.2 вищезазначеного договору визначено, що базова вартість однієї години послуг з юридичного консультування та юридичного представництва, що надається адвокатом складає суму у гривнях, що заокруглено дорівнює 100 доларів США на момент виставлення рахунку на оплату. Станом на день укладання договору це 2800,00 грн. за одну годину надання послуг з юридичного консультування та юридичного представництва.

На виконання вищезазначеного договору, відповідачем було надано акт № 4 від 18.10.2021 року, відповідно до якого, адвокатом було надано наступні послуги відповідачу:

- написання відзиву на позов по справі № 922/2339/21 (кількість годин - 4 год.);

- написання заперечень на відповідь на відзив по справі № 922/2339/21 (кількість годин - 3 год. 30 хв.);

- написання письмових заперечень по справі № 922/2339/21 (кількість годи - 2 год. 30 хв.);

- клопотання про долучення до матеріалів справи копі письмових доказів (кількість годи - 1 год. 30 хв.);

- написання відзиву на позов з урахуванням зміни предмету позову (кількість годин - 0 год. 30 хв.);

- клопотання про закриття підготовчого провадження (кількість годин - 0 год. 30 хв.);

- здійснення адвокатом представництва інтересів відповідача у судових засіданнях (кількість годин 3 год. 00 хв.);

- правове інформаційне супроводження справи № 922/2339/21, моніторинг стану розгляду справи (кількість годин - 0 год. 40 хв.).

Загальна вартість витраченого часу за вказаним актом складає 21 год. 40 хв. та вартість послуг - 60600,00 грн.

В даному випадку, суд дійшов висновку, що актом № 4 від 18.10.2021 року адвокатом фактично доведено надання послуг за вказаною справою.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем не надано доказів фактичного понесення витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з п. 4.4 договору від 26.05.2021 року сторони погодили, що оплата за надання послуг з юридичного консультування та юридичного представництва за цим договором здійснюється клієнтом шляхом 30% передплати (авансу) протягом 5 днів пісял підписання цього договору. Оплата наданих послуг з юридичного консультування та юридичного представництва здійснюється на підставі підписаного сторонами акта про надання послуг з юридичного консультування та юридичного представництва з попереднім зарахуванням сплаченого клієнтом авансу.

В свою чергу відповідачем було надано додатковий договір № 1 від 26.10.2021 року ,укладений між відповідачем та адвокатом, п. 1 якого у зв`язку із скрутним фінансовим становищем відповідача, оплата за надання послуг з юридичного консультування та юридичного представництва за цим договором, в тому числі авансу, може бути здійснена відповідачем до 31.12.2021 року.

Тобто вищезазначеним додатковим договором фактично було продовження строк можливості здійснення відповідачем оплати за надані послуги адвоката до 31.12.2021 року.

Крім того, суд приймає до уваги позицію Верховного Суду по справі № 280/2635/20 від 21.01.2021 року, відповідно до якої зазначено, що відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Як вже було зазначено вище, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 Кодексу).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Кодексу). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 6 статті126 Кодексу).

В даному випадку позивачем було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат адвоката.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Даний спір для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, а спірні правовідносини регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та ЗУ "Про акціонерні товариства" і великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, такі правовідносини не передбачають. Крім того, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, однак, у даному випадку, враховуючи заперечення позивача суд має оцінити рівень адвокатських витрат з урахуванням того, чи є їх сума обґрунтованою. Погоджуючись із позицією позивача, суд зазначає, що стягнення з позивача 120000,00 грн., у даному випадку, становить надмірний тягар для останнього. Крім того, на переконання суду, такий значний розмір витрат на послуги адвоката не можна вважати обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову (спір немайнового характеру), значення справи для сторін.

Також частиною 6 ст. 129 ГПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

В даному випадку, під час подачі відзиву на позов, адвокатом відповідача було зазначено про орієнтовну суму адвокатських витрат у розмірі 20000,00 грн.

В той час, як після винесення рішення по справі, відповідачем заявлено до стягнення 120000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Тобто в даному випадку, сума, заявлена до стягнення відповідачем значно перевищує суму, зазначену в орієнтовному розрахунку витрат, наданих під час розгляду справи.

Таким чином, відповідач мав довести, що не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Проте в ході розгляду справи не було вчинено дій, які б свідчили про понесення відповідачем додаткових витрат у настільки більшому розмірі (як то проведення судової експертизи, необхідність надання великого об`єму та значеної складності документів по справі).

Отже адвокатом в даному випадку не доведено за рахунок яких дій останнього гонорар останнього збільшився із 20000,00 грн., зазначених в орієнтовному розрахунку до 120000,00 грн., фактично на 100000,00 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі № 756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі Гімайдуліна і інші проти України (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 р. у справі East/West Alliance Limited проти України, від 26.02.2015 р. у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц,:

- п. 27. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

- п. 28. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

- п. 33. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

- п. 34. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

- п. 35. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

- п. 36. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами..

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 р. № 5076-VI (зі змінами та доповненнями) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 р. звітно-виборним з`їздом адвокатів України адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару та дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги.

Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а не керуватися виключно лише розміром гонорару, що був сплачений адвокату.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.10.2019 р. по справі № 905/1795/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), з урахуванням конкретних обставин даної справи, суд зазначає, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в сумі 120000,00 грн. не є повністю співмірними, не відповідають складності справи, витраченим адвокатом часом та є завищеними щодо іншої сторони спору, а також з урахуванням принципу справедливості та верховенства права, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання позивача та зменшення розміру адвокатських витрат, які підлягають до стягнення з позивача та вважає за необхідне стягнути на користь відповідача 30000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

В частині стягнення 90000,00 грн. адвокатських витрат, суд відмовляє в їх задоволенні.

За наведених обставин заява відповідача про ухвалення додаткового рішення в порядку статті 244 Господарського процесуального кодексу України підлягає частковому задоволенню в розмірі 30000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити позивачу в клопотанні про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

Заяву Акціонерного товариства "Харківобленерго" (вх. № 6593) про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у справі № 922/2339/21.

Стягнути з Фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерне товариство "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 149, ) 30000,00 витрат на професійну правничу правову допомогу.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 ГПК України. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Додаткове рішення підписано 29 жовтня 2021 року.

Суддя Н.С. Добреля