ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року Справа № 924/462/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Цвіркун О.О.

за участю представників сторін:

позивача: Горопашний І.В. (адвокат)

відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 вересня 2021 року у справі №924/462/21 (повний текст складено 03 вересня 2021 року, суддя Музика М.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго"

про стягнення 1 950 157,51 грн. за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 04.06.2019 року №0505-02041, з яких 1 092 444,06 грн. - пеня, 549 230,81 грн. - штраф за прострочення платежу понад 30 днів, 174 303,15 грн. - 3% річних та 134179,49 грн - інфляційні втрати

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 01 вересня 2021 року у справі №924/462/21 частково задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" про стягнення 1 950 157,51 грн. за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 04 червня 2019 року №0505-02041, з яких 1 092 444,06 грн. - пеня, 549 230,81 грн. - штраф за прострочення платежу понад 30 днів, 174 303,15 грн. - 3% річних та 134 179,49 грн. - інфляційні втрати. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" (29018, м. Хмельницький, вул. Храновського, буд. 11А, код 22767506) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергогенеруюча компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 25, код 00100227) 546222,03 грн. (п`ятсот сорок шість тисяч двісті двадцять дві грн. 03 коп.) пені, 549230,81 грн. (п`ятсот сорок дев`ять тисяч двісті тридцять грн. 81 коп.) штрафу, 174302,77 грн. (сто сімдесят чотири тисячі триста дві грн. 77 коп.) 3% річних, 134179,49 грн. (сто тридцять чотири тисячі сто сімдесят дев`ять грн. 49 коп.) інфляційних втрат, 29252,36 грн. (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят дві грн. 36 коп.) витрат по сплаті судового збору. В стягненні 0,38 грн. 3% річних та 546222,03 грн. пені відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що згідно пункту 6.5. Договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі отримання акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Із наданих сторонами платіжних документів вбачається порушення відповідачем умов розділу 6 договору. Здійснивши перевірку розрахунків штрафних санкцій, місцевий суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими на суму 1092444,06 грн. пені, 549230,81 грн. штрафу за прострочення платежу понад 30 днів, 174302,77 грн. 3% річних та 134179,49 грн. інфляційних втрат. Водночас, суд першої інстанції прийнявши до уваги сплату відповідачем основної заборгованості, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, значний розмір штрафних санкцій (1641674,87 грн.), доводи відповідача, вкладені в обґрунтування необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, що в сукупності свідчить про можливість зменшення розміру пені на 50%, оскільки в такому випадку буде дотриманий баланс інтересів сторін у вигляді відшкодування позивачу негативних наслідків від неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, а також не носитиме характер несправедливо непомірного тягаря для відповідача.

Не погодившись з прийнятим судом рішення, відповідач - Акціонерне товариство "Хмельницькобленерго" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 вересня 2021 року у справі №924/462/21 і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. У разі відсутності підстав для задоволення пункту 1 прохальної частини апеляційної скарги - змінити рішення в частині стягнення пені, штрафу та 3% річних від простроченої суми заборгованості максимально зменшивши розмір пені, штрафу та 3% річних.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок стосовно того, що до укладення додаткової угоди №3 від 08 жовтня 2020 року до договору позивач не зобов`язаний враховувати кошти переплати як оплату послуги наступних розрахункових періодів чи зараховувати їх на погашення наявної заборгованості без заяви відповідача. Обов`язок позивача без будь-яких заяв відповідача враховувати переплати по договору в оплату послуг наступних розрахункових періодів більш детально конкретизовано у постанові НКРЕКП від 07 лютого 2020 року №360 "Про затвердження змін до Кодексу системи передачі". Таким чином, як вбачається зі змісту пункту 6.7 Договору та враховуючи положення постанови НКРЕКП від 07 лютого 2020 року №360 "Про затвердження змін до Кодексу системи передачі", за заявою користувача надлишок коштів тільки повертається, а врахування переплат як оплату послуги наступних розрахункових періодів здійснюється позивачем самостійно та без заяв користувача. Отже, АТ "Хмельницькобленерго" своєчасно здійснювало оплату за послуги з передачі електричної енергії у спірні періоди. Однак, суд першої інстанції не дослідив даних обставин та залишив їх поза увагою, хоча відповідач посилався на них, що свідчить про неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи.

Хоча відповідачем заперечуються позовні вимоги позивача у повному обсязі, допустивши правильність висновку суду щодо законності і обгрунтованості вимог позивача, суд правомірно зменшив розмір пені. Разом з тим, зі зменшенням тільки розміру пені лише на 50% АТ "Хмельницькобленерго" не погоджується та вважає, що існують підстави для максимального зменшення розміру пені, штрафу та 3% річних. Апелянт вважає, що зменшення судом лише пені на 50% не є співрозмірним з можливими негативними наслідками для відповідача, чим не забезпечено балансу інтересів обох сторін.

Листом №924/462/21/6195/21 від 30 вересня 2021 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Хмельницької області.

04 жовтня 2021 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №924/462/21.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2021 року у справі №924/462/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 вересня 2021 року у справі №924/462/21 та призначено дату судового засідання на 28 жовтня 2021 року.

Не погодившись з прийнятим судом рішення, позивач - ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" також звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 вересня 2021 року у справі №924/462/21 в частині відмови у задоволенні 546222,03 грн. пені та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення пені задовольнити у повному обсязі.

НЕК "Укренерго" не погоджується з рішенням Господарського суду Хмельницької області від 01 вересня 2021 року у частині щодо зменшення на 50% розміру пені та вважає, що рішення в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, а також порушенням норм процесуального права, а саме статті 236 ГПК України.

Апелянт зазначає, що пред`явлену до стягнення пеню нараховано на підставі договору, типову форму якого затверджено постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №309 "Про затвердження Кодексу системи передачі". Державне регулювання ринку електричної енергії у правовідносинах щодо надання НЕК "Укренерго" послуг з передачі електричної енергії є законодавчим обмеженням сторін щодо вільного визначення умов договору в т.ч. щодо порядку та розміру визначення пені; договір, укладений між сторонами не може змінити базовий розмір пені зазначений у типовому договорі. Таким чином, наведені відповідачем доводи в обгрунтування підстав зменшення пені не є підставами для застосування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин, оскільки розмір такої пені визначено на законодавчому рівні.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2021 року у справі №924/462/21 поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 вересня 2021 року у справі №924/462/21. Об`єднано апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та АТ "Хмельницькобленерго" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 вересня 2021 року у справі №924/462/21 для спільного розгляду в межах апеляційного провадження.

23 жовтня 2021 року від ПрАТ "НЕК "Укренерго" надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

25 жовтня 2021 року від АТ "Хмельницькобленерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у якому заявник зазначає, що подана позивачем у даній справі апеляційна скарга є необгрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

25 жовтня 2021 року від АТ "Хмельницькобленерго" надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копії листа №01/41454 від 17 вересня 2021 року "Про врегулювання договірних відносин" та копії додаткової угоди №3 від 17 вересня 2021 року до договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0505-02041 від 04 червня 2019 року.

28 жовтня 2021 року від ПрАТ "НЕК "Укренерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому заявник просить апеляційну скаргу АТ "Хмельницькобленерго" залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ПрАТ "НЕК "Укренерго" задовольнити.

29 жовтня від ПрАТ "НЕК "Укренерго" надійшли заперечення на клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні 28 жовтня 2021 року, яке проводилось в режимі відеоконференції, представник позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу АТ "Хмельницькобленерго".

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до частини третьої статті 269 зазначеного Кодексу докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, надані АТ "Хмельницькобленерго" додаткові докази, а саме: копія листа №01/41454 від 17 вересня 2021 року "Про врегулювання договірних відносин" та копія додаткової угоди №3 від 17 вересня 2021 року до договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0505-02041 від 04 червня 2019 року, датовані 17 вересня 2021 року, тобто датою після винесення оскаржуваного судового рішення (03 вересня 2021 року), а тому є новими доказами та не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вказаних доказів не існувало на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційних скарг слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04 червня 2019 року між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго", Оператор системи передачі (ОСП), та Акціонерним товариством "Хмельницькобленерго" (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0505-02041 (в редакції додаткової угоди від 01 серпня 2019 року, умови якої, згідно пункту 3 угоди, поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли з 01 липня 2019 року) (далі договір), за умовами якого ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору (пункт 1.1. договору).

Сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України (пункт 1.2. договору).

За положеннями пункту 3.1. договору ціна договору визначається згідно з діючим на момент надання послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, встановленим регулятором, та оприлюднюється ОСП на власному веб-сайті в мережі Інтернет.

У пункті 4.1. договору передбачено, що для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги: плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць; визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється: для ОСР на підставі даних щодо технологічних витрат електричної енергії та її розподіл електричними мережами ОСР; для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника; для споживачів електричної енергії, які мають намір купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, незалежно від точки приєднання на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами; для споживачів електричної енергії, які приєднані до мереж ОСП, незалежно від способу купівлі електричної енергії (в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку чи за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку) на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами; для виробників електричної енергії на підставі даних щодо обсягів електричної енергії, необхідної для забезпечення власних потреб електричних станцій, на яких відсутня генерація. З цією метою використовуються дані обліку адміністратора комерційного обліку.

Планова та фактична вартість послуги (грн) за цим договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу (МВт год) за розрахунковий період на тариф на послугу, затверджений регулятором (грн/МВт год). На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України (пункт 5.1. договору).

Розрахунковим періодом (розрахунковим місяцем) за цим договором є 1 календарний місяць (пункт 6.1. договору).

Пунктом 6.2. Договору встановлено поетапний порядок здійснення розрахунку: 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів: 2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового періоду; 3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду; 4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду; 5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.

Відповідно до пункту 6.3 Договору у разі зміни планових обсягів Послуги протягом розрахункового місяця користувач: передає ОСП письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів Послуги не менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів Послуги; сплачує вартість Послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів Послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення запланованих обсягів Послуги.

Згідно пункту 6.5. Договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі отримання акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком", з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до пункту 6.6 Договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі Послуги Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі Послуги вартість Послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо Користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

Пунктом 6.7. Договору передбачено, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

У разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем Послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої Послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату Послуги наступних розрахункових періодів.

У разі недотримання ОСП цих термінів Користувач має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ОСП зобов`язань щодо повернення коштів.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню.

Згідно з пунктом 7.1 договору ОСП має право, зокрема отримувати від Користувача своєчасну оплату за Послугу.

ОСП зобов`язується, з-поміж іншого, забезпечувати надання Послуги з дотриманням установлених показників якості надання цих послуг відповідно до глави 2 розділу XI Кодексу системи передачі; складати та надавати Користувачу, на його запит, акти, рахунки, повідомлення у терміни та відповідно до порядку, зазначеного у розділах 6 та 10 цього Договору; повідомляти Користувача про зміну тарифу на передачу електричної енергії у терміни та відповідно до порядку, зазначеного у розділі 6 цього договору (пункт 9.2 договору).

Пунктом 9.3 договору передбачено, що Користувач зобов`язується: повертати ОСП підписані зі свого боку акти у терміни та відповідно до порядку, що зазначені у розділах 6 та 10 цього Договору; здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за Послугу на умовах, визначених цим Договором.

Планові обсяги передачі електроенергії Користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. ОСП протягом 5 робочих днів погоджує планові обсяги передачі і повертає їх Користувачу. ОСП протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє Користувачу акт приймання-передачі наданої Послуги. Користувач, отримавши акт приймання-передачі наданої Послуги, протягом 3 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, повертає його ОСП, підписаний зі свого боку (пункт 10.1 договору).

Згідно з пунктом 10.2 договору ОСП щокварталу оформлює акт звірки розрахунків наданої Послуги відповідно до форми, наведеної у додатку 7 цього Договору, та надсилає його Користувачу. Користувач у триденний термін має повернути ОСП акт звірки розрахунків наданої Послуги, підписаний зі свого боку. У разі виникнення розбіжностей за актом звірки між Сторонами Користувач має право у триденний термін направити свій примірник акта звірки розрахунків ОСП з вмотивованим запереченням. Цей акт звірки розрахунків має бути розглянутий ОСП у триденний термін, підписаний у разі згоди та наданий Користувачу. Якщо Сторони не дійшли згоди, застосовуються норми розділу 12 цього Договору.

У разі несвоєчасної оплати Користувачем отриманої Послуги ОСП направляє Користувачу письмове повідомлення із зазначенням суми заборгованості та кінцевого терміну її оплати. У разі несплати заборгованості Користувачем ОСП має право направити Користувачу письмове попередження щодо можливого припинення надання Послуги відповідно до вимог КСП (пункт 10.3 договору).

Рахунки, акти приймання-передачі, акти звірки розрахунків, будь-які повідомлення за цим Договором повинні направлятися однією Стороною іншій електронною поштою або факсимільним повідомленням, а також повинні бути обов`язково підтверджені рекомендованим листом, іншим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому Договорі або отриманої з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Рахунки, акти приймання-передачі, акти звірки розрахунків, повідомлення вважаються отриманими Стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачеві, що підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (уразі направлення поштою рекомендованим листом); у день направлення за допомогою Сервісу та/або електронному вигляді (пункт 10.4 договору).

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня 2019 року. Якщо Користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору повідомлення про припинення дії Договору, то цей Договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах (пункт 14.1 Договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

04 червня 2019 року сторони договору уклали додаткову угоду, в якій погодили, що у випадку набуття чинності статей 66 - 71 Закону України "Про ринок електричної енергії" та/або внесення зміни в Договір між членами оптового ринку України щодо закупівлі втрат електричної енергії в магістральних та міждержавних електромережах ДП "НЕК "Укренерго", права та зобов`язання Сторін за Договором в частині розрахунків за надані послуги з передачі електричної енергії є обов`язковими для виконання починаючи з наступного дня після настання одного з таких випадків. Також сторони домовились в термін до 15 червня 2019 року укласти додаток до Договору про надання послуг з передачі електричної енергії "Перелік точок комерційного обліку Користувача" на підставі інформації, яка надається Користувачем і внести зміни до Договору у разі внесення змін до нормативно-правових актів протягом 1 місяця від дати запровадження таких змін в нормативно-правових актах.

У додатковій угоді №3 від 08 жовтня 2020 року до договору сторонами доповнено пункт 6.7. договору: за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів зараховується в оплату штрафних санкцій за наявності письмової згоди користувача. Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами.

Відповідач у листі від 27 серпня 2019 року повідомив позивача, що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на вересень 2019 року становить 27500 МВт год. Сторонами підписано акт від 30 вересня 2019 року приймання-передачі послуги за вересень 2019 року, згідно з яким позивачем надано відповідачу послугу з передачі електричної енергії обсягом 27783,272 МВт год, ставка тарифу 116,54 грн./МВт год, на суму 3885435,02 грн. (з ПДВ). Акт отримано відповідачем 15 жовтня 2019 року. Згідно з актом від 17 лютого 2020 року коригування до акту від 30 вересня 2019 року приймання-передачі послуги з передачі електричної енергії до договору від 04 червня 2019 року, фактичний обсяг наданої послуги у вересні 26072,671 МВт год, на суму 3646210,90 грн., з ПДВ. Акт коригування отримано відповідачем 27 лютого 2020 року.

Відповідач у листі від 24 жовтня 2019 року повідомив позивача, що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на листопад 2019 року становить 41000 МВт год. Сторонами підписано акт від 30 листопада 2019 року приймання-передачі послуги за листопад 2019 року, згідно з яким позивачем надано відповідачу послугу з передачі електричної енергії обсягом 39908,667 МВт год, ставка тарифу 116,54 грн./МВт год, на суму 5581147,26 грн. (з ПДВ). Акт отримано відповідачем 16 грудня 2019 року. Згідно з актом від 18 травня 2020 року коригування до акту від 30 листопада 2019 року приймання-передачі послуги з передачі електричної енергії до договору від 04 червня 2019 року, фактичний обсяг наданої послуги у листопаді 2019 року 37356,202 МВт год, на суму 5224190,14 грн., з ПДВ. Акт коригування отримано відповідачем 29 травня 2020 року.

Відповідач у листі від 13 листопада 2019 року повідомив позивача, що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на грудень 2019 року становить 47000 МВт год. Сторонами підписано акт від 31 грудня 2019 року приймання-передачі послуги за грудень 2019 року, згідно з яким позивачем надано відповідачу послугу з передачі електричної енергії обсягом 45180,758 МВт год, ставка тарифу 116,54 грн./МВт год, на суму 6318438,65 грн. (з ПДВ). Акт отримано відповідачем 16 січня 2020 року. Згідно з актом від 19 червня 2020 року коригування до акту від 31 грудня 2019 року приймання-передачі послуги з передачі електричної енергії до договору від 04 червня 2019 року, фактичний обсяг наданої послуги у грудні 2019 року 41660,773 МВт год, на суму 5826175,79 грн., з ПДВ. Акт коригування отримано відповідачем 03 липня 2020 року.

Відповідач у листі від 21 січня 2020 року повідомив позивача, що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на лютий 2020 року становить 35800 МВт год. Сторонами підписано акт від 29 лютого 2020 року приймання-передачі послуги за лютий 2020 року, згідно з яким позивачем надано відповідачу послугу з передачі електричної енергії обсягом 38098,103 МВт год, ставка тарифу 155,40 грн./МВт год, на суму 7104534,25 грн. (з ПДВ). Акт отримано відповідачем 16 березня 2020 року. Згідно з актом від 23 вересня 2020 року коригування до акту від 29 лютого 2020 року приймання-передачі послуги з передачі електричної енергії до договору від 04 червня 2019 року, фактичний обсяг наданої послуги у лютому 2020 року 36937,291 МВт год, на суму 6888066,02 грн., з ПДВ. Акт коригування отримано відповідачем 30 вересня 2020 року.

Відповідач у листі від 19 березня 2020 року повідомив позивача, що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на квітень 2020 року становить 27000 МВт год. Сторонами підписано акт від 20 квітня 2020 року приймання-передачі послуги за квітень 2020 року, згідно з яким позивачем надано відповідачу послугу з передачі електричної енергії обсягом 26053,216 МВт год, ставка тарифу 155,40 грн./МВт год, на суму 4858403,72 грн. (з ПДВ). Акт отримано відповідачем 22 травня 2020 року.

Відповідач у листі від 18 травня 2020 року повідомив позивача, що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на червень 2020 року становить 24700 МВт год. Сторонами підписано акт від 30 червня 2020 року приймання-передачі послуги за червень 2020 року, згідно з яким позивачем надано відповідачу послугу з передачі електричної енергії обсягом 26167,906 МВт год, ставка тарифу 155,40 грн./МВт год, на суму 4879791,11 грн. (з ПДВ). Акт отримано відповідачем 23 липня 2020 року.

Відповідач у листі від 18 травня 2002 року повідомив позивача, що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на липень 2020 становить 24600 МВт год. Сторонами підписано акт від 31 липня 2020 року приймання-передачі послуги за липень 2020 року, згідно з яким позивачем надано відповідачу послугу з передачі електричної енергії обсягом 26885,845 МВт год, ставка тарифу 155,40 грн./МВт год, на суму 5013672,37 грн. (з ПДВ). Акт отримано відповідачем 19 серпня 2020 року.

АТ "Хмельницькобленерго" у листі від 21 серпня 2020 року просить врахувати надлишково сплачені кошти за надання послуг з передачі електричної енергії згідно з договором №0505-02041 від 04 червня 2019 року за серпень 2019 року в сумі 273735,11 грн. (з ПДВ) в рахунок погашення заборгованості червня 2020 року; у листі від 11 вересня 2020 року просить надлишково сплачені кошти за надання послуг за липень 2019 року в сумі 172336,39 грн., за серпень 2019 року в сумі 24766,01 грн., за вересень 2019 року в сумі 199609,1 грн., за жовтень 2019 року в сумі 29552,87 грн. зарахувати в рахунок погашення заборгованості за липень 2020 року; за жовтень 2019 року в сумі 471937,21 грн. зарахувати в рахунок погашення заборгованості за серпень 2020 року; за жовтень 2019 року в сумі 5224190,14 грн. зарахувати в рахунок погашення заборгованості за листопад 2019 року; за жовтень 2019 року 826175,79 грн. зарахувати в рахунок погашення заборгованості за грудень 2019 року.

Позивачем виставлялись відповідачу рахунки-фактури №0505-02041/04/10/2019 від 04 жовтня 2019 року на сплату вартості послуг з передачі електричної енергії за вересень 2019 року на суму 0,00 грн.; №0505-02041/04/11/2019 від 04 листопада 2019 року за жовтень 2019 року на суму 0,00 грн.; №0505-02041/04/12/2019 від 04 грудня 2019 року за листопад 2019 року на суму 0,00 грн.; від 03 січня 2020 року за грудень 2019 року на суму 0,00 грн.; №0505-02041/04/03/03/2020 від 04.03.2020 року за лютий 2020 року на суму 0,00 грн.; №0505-02041/03/04/2020 від 03 квітня 2020 року за березень 2020 року на суму 0,00 грн.; №0505-02041/04/05/2020 від 04 травня 2020 року за квітень 2020 року на суму 0,00 грн.; від 03 липня 2020 року за червень 2020 року на суму 0,00 грн.; №0505-02041/04/08/2020 від 04 серпня 2020 року за липень 2020 року на суму 5013672,37 грн.

Відповідачем здійснювалась оплата наданих позивачем послуг за вересень 2019 року: 2307492,00 грн. (платіжне доручення №11091 від 30 серпня 2019 року); 769164,00 грн. (платіжне доручення №12074 від 19 вересня 2019 року); 769164,00 грн. (платіжне доручення №12281 від 24 вересня 2019 року); грудень 2019 року: 5000000,00 грн. (платіжне доручення №15374 від 29.11.2019 року); лютий 2020 року: 6675984,00 грн. (платіжне доручення №1249 від 31 січня 2020 року); квітень 2020 року: 4380000,00 грн. (платіжне доручення №3816 від 31 березня 2020 року); червень 2020 року: 4606056,00 грн. (платіжне доручення №5872 від 29 травня 2020 року); липень 2020 року: 4587408,00 грн. (платіжне доручення №7047 від 30 червня 2020 року).

Як вбачається із акта звірки розрахунків №0505-02041/03/2019 за ІІІ квартал 2019 року, за результатами звіряння розрахунків станом на 30 вересня 2019 року (за даними ОСП) дебет становить 25028173,22 грн.; кредит 36832062,88 грн.; із акту звірки розрахунків №0505-02041/03/2019 за 4 квартал 2019 року, станом на 31 грудня 2019 року сальдо (за даними ОСП) на 31 грудня 2019 року дебет 0,00 грн.; кредит 8960051,89 грн.; із акту звірки розрахунків №0505-02041/01/2020 за І квартал 2020 року станом на 31 березня 2020 року (за даними ОСП) дебет 0,00 грн., кредит 5199536,31 грн.; із акту звірки розрахунків №0505-02041/02/2020 за ІІ квартал 2020 року станом на 30 червня 2020 року за даними ОСП дебет 0,00 грн., кредит 5636300,94 грн.; із акту звірки розрахунків №0505-02041/03/2020 за ІІ квартал 2020 року станом на 30 вересня 2020 року за даними ОСП дебет 0,00 грн., кредит 9431932,83 грн.

Відповідно до звіту незалежного аудитора ПрАТ "НЕК "Укренерго", збитки Групи протягом року, що закінчився 31 грудня 2020 року, склали 23,996, 348 тис. грн. за 2020 рік.

З вищевикладеного, з огляду на несвоєчасну оплату відповідачем наданих позивачем послуг, останній вернувся з даним позовом до суду.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріалами справи стверджується, що 04 червня 2019 року між сторонами у справі укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0505-02041, за умовами якого позивач зобов`язався надавати послугу з передачі електричної енергії відповідно до умов цього договору, а відповідач - здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За приписами пункту 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У пункті 6.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 01 серпня 2019 року) сторонами встановлено наступний порядок розрахунків: 1 платіж (який повинен бути не меншим 1/5 від планової вартості послуги) - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів: 2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового періоду; 3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду; 4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду; 5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

Згідно пункту 6.5. Договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі отримання акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим

Із наданих сторонами платіжних документів судами вбачається порушення відповідачем умов розділу 6 договору.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи апелянта АТ "Хмельницькобленерго" щодо переплат за спірні періоди (відсутності порушень строків оплат), оскільки за положеннями пункту 6.7. договору (в редакції на час існування спірних правовідносин) у разі, якщо фактичний обсяг оплати Користувачем Послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. Крім того, у тому ж пункті договору передбачено відповідальність ОСП за невиконання або несвоєчасне виконання вказаного обов`язку.

Відтак, оскільки відповідачем здійснювалась сплата за надані позивачем послуги із зазначенням цільового призначення платежу (за конкретний місяць), переплатою за інші періоди АТ "Хмельницькобленерго" мав право розпоряджатись на власний розсуд, в тому числі, вимагати від ОСП повернення переплати протягом 5 днів з дня отримання заяви. Вказане свідчить про неможливість позивача самостійно розпоряджатись коштами переплати, в тому числі, зараховувати їх на погашення наявної заборгованості (до укладення додаткової угоди №3 від 08 жовтня 2020 року).

Окрім того, на реалізацію вказаного пункту АТ "Хмельницькобленерго" у листах від 21 серпня 2020 року та від 11 вересня 2020 року розпорядилося сумами переплат, вказавши періоди їх зарахування.

Безпідставним є посилання АТ "Хмельницькобленерго" на те, що обов`язок позивача без будь-яких заяв відповідача враховувати переплати по договору в оплату послу наступних розрахункових періодів виник після прийняття постанови НКРЕКП від 07 лютого 2020 року №360 "Про затвердження змін до Кодексу системи передачі", оскільки визначальним у даному випадку є погодження такої умови між сторонами в укладеному між ними договорі, що було реалізовано шляхом укладення додаткової угоди №3 від 08 жовтня 2020 року.

Рахунки-фактури та акти звірки також не спростовують оплати відповідачем наданих позивачем послуг з порушенням порядку, визначеного розділом 6 договору.

Згідно пункту 6.7. Договору у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Верховний Суд у постановах від 20 вересня 2020 року у справі №916/1777/19 та від 20 серпня 2021 року у справі №910/13575/20 зауважив, що за змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 червня 2017 року у справі №910/2031/16 та Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №916/804/17.

При цьому, у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, який є меншим або більшим шести місяців (постанова Верховного Суду від 20 серпня 2021 року у справі №910/13575/20).

Оскільки у пункті 6.7. договору сторонами передбачено, що пеня нараховується за кожен день прострочення, до повного виконання користувачем своїх зобов`язань, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у пункті 6.7. договору сторонами погоджено інший строк, ніж передбачений статтею 232 Господарського кодексу України, нарахування пені - до повної оплати.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1092444,06 грн. пені та 549230,82 грн. штрафу.

Приписами статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно статті 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2018 року у справі №911/2813/17, від 22 березня 2018 року у справі №911/1351/17, від 17 травня 2018 року у справі №910/6046/16, від 25 травня 2018 року у справі №922/1720/17, від 08 серпня 2018 року у справі №908/1843/17.

Колегією суддів перевірено здійснений позивачем розрахунок пені та встановлено, що ним правомірно нараховано: 3701,85 грн. пені за вересень 2019 року на суму заборгованості 39615,02 грн. за період з 19 жовтня 2019 року (з першого дня прострочення сплати за актом приймання-передачі послуги, отриманого 15 жовтня 2019 року) по 16 лютого 2020 року (до дати акту коригування приймання-передачі послуги від 30 вересня 2019 року); 868124,95 грн. пені за листопад 2019 року з розрахунку з 05 листопада 2019 року (перший день прострочення зі сплати першого платежу в розмірі не менше 1146753,60 грн.) по 16 грудня 2019 року (дату отримання акту приймання-передачі послуги за листопад 2019 року); з 11 листопада 2019 року (перший день прострочення другого платежу в розмірі 1146753,60 грн.) по 16 грудня 2019 року; з 16 листопада 2019 року (перший день прострочення третього платежу в розмірі 1146753,60 грн.) по 16 грудня 2019 року; з 21 листопада 2019 року (перший день прострочення четвертого платежу в розмірі 1146753,60 грн.) по 16 грудня 2019 року; з 26 листопада 2019 року (перший день прострочення п`ятого платежу в розмірі 1146753,60 грн.) по 16 грудня 2019 року; з 20 грудня 2019 року (перший день прострочення за актом приймання-передачі послуги за листопад 2019 року) по 17 травня 2020 року (до дати акту коригування до акту приймання-передачі послуги); з 18 травня 2020 року по 13 вересня 2020 року (дати отримання листа відповідача від 11 вересня 2020 року про зарахування коштів переплати в погашення заборгованості за листопад 2019 року); за грудень 2019 року в розмірі 153633,27 грн. з розрахунку з 21 грудня 2019 року (дата прострочення зі сплати четвертого платежу на суму заборгованості 258284,80 грн.) по 16 січня 2020 року (дати отримання акту приймання-передачі послуги за грудень 2019 року); з 26 грудня 2019 року (перший день прострочення зі сплати п`ятого чергового платежу на суму 1314571,20 грн.) по 16 січня 2020 року; з 22 січня 2020 року (перший день прострочення сплати за актом приймання-передачі послуги за грудень 2019 року) по 18 червня 2020 року (до дати акту коригування до акту приймання-передачі за грудень 2019 року) та з 19 червня 2020 року по 13 вересня 2020 року (отримання листа відповідача від 11 вересня 2020 року про врахування переплати в погашення заборгованості за грудень 2019 року); правомірно нараховано за лютий 2020 року пеню в розмірі 32887,86 грн. з розрахунку з 20 березня 2020 року (перший день прострочення з оплати акту приймання-передачі послуги за лютий 2020 року) по 22 вересня 2020 року (до акту коригування по акту приймання-передачі за лютий 2020 року) та з 23 вересня 2020 року по 07 жовтня 2020 року (до дати підписання додаткової угоди до договору від 08 жовтня 2020 року, якою погодження можливість зарахування сум переплат позивача у випадку наявності заборгованості для погашення такої заборгованості). Правомірно також нараховано пеню за квітень 2020 року в сумі 29376,48 грн. з розрахунку з 26 квітня 2020 року (перший день прострочення по недоплаті п`ятого платежу в розмірі 654960,00 грн.) по 22 травня 2020 року (дати отримання відповідачем акту приймання-передачі послуги за квітень 2020 року), з 28 травня 2020 року (перший день прострочення зі сплати за актом приймання-передачі послуги) по 07 жовтня 2020 року (до дати підписання додаткової угоди від 08 жовтня 2020 року, якою погодження можливість зарахування сум переплат позивача у випадку наявності заборгованості для погашення такої заборгованості); правомірно нараховано 2064,23 грн. пені за червень 2020 року з розрахунку з 29 липня 2020 року (перший день прострочення сплати за актом приймання-передачі послуги за червень 2020 року) по 20 серпня 2020 року (до дати листа відповідача про зарахування суми переплат для сплати заборгованості за червень 2020 року); правомірно нараховано 2655,42 грн. пені за липень 2020 року з розрахунку 26 серпня 2020 року (перший день прострочення з оплати акту приймання-передачі послуги за липень 2020 року) до 13 вересня 2020 року (до дати отримання листа відповідача від 11 вересня 2020 року про врахування переплати в погашення заборгованості за липень 2020 року). Таким чином, позивачем правомірно нараховано 1092444,06 грн. пені.

Здійснивши перерахунок заявленого позивачем штрафу у розмірі 549230,81 грн., колегією суддів встановлено, що позивачем також правомірно нараховано 2773,05 грн. штрафу за вересень 2019 року, 390680,30 грн. штрафу за листопад 2019 року, 92290,70 грн. штрафу за грудень 2019 року, 29998,50 грн. за лютий 2020 року та 33488,26 грн. штрафу з квітень 2020 року. Відтак, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача 549230,81 грн. штрафу.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 174303,15 грн. 3% річних та 134179,49 грн. втрат від інфляції згідно поданого розрахунку.

За приписами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Колегією суддів перевірено здійснений місцевим судом перерахунок 3% річних та встановлено, що 3% річних, нараховані за вересень 2019 року за період з 19 жовтня 2019 року по 16 лютого 2019 року на суму заборгованості 39615,02 грн. становлять 393,56 грн., тому в стягненні 0,01 грн. 3% річних за вересень 2019 року обгрунтовано відмовлено. Крім того, при нарахуванні 3% річних за листопад 2019 року позивачем вірно обраховано 3% річних за період з 18 травня 2020 року по 13 вересня 2020 року в розмірі 50957,26 грн., проте, при визначенні загальної суми невірно додано 50957,63 грн., що в кінцевому підсумку призвело до збільшення суми 3% річних за листопад 2019 року на 0,37 грн. Таким чином, в стягненні 0,37 грн. 3% річних за листопад 2019 року правомірно відмовлено. Інші нарахування 3% річних вчинено позивачем правомірно та відповідно до положень договору.

Щодо нарахування втрат від інфляції судами враховано, що такі нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам, колегія суддів зазначає, що позивачем правомірно нараховано 100946,02 грн. втрат від інфляції за листопад 2019 року а період з січня 2020 року по травень 2020 року, оскільки вказана сума боргу виникла в грудні 2019 року та існувала до 17 травня 2020 року; 26992,26 грн. втрат від інфляції за грудень 2019 року (516,57 грн. та 2629,14 грн. за період січня 2020 року, оскільки борг у вказаному позивачем розмірі виник в грудні 2019 року та існував до 16 січня 2020 року; та 23846,55 грн. за лютий-червень 2020 року); правомірно нараховано 4276,33 грн. втрат від інфляції за лютий 2020 року (вказана позивачем сума боргу виникла в березні 2020 року та існувала до 22 вересня 2020 року); 1964,88 грн. втрат від інфляції за квітень 2020 року (визначена позивачем сума боргу виникла в квітні 2020 року та припинила існування 22 травня 2020 року). Таким чином, вимога про стягнення 134179,49 грн. обгрунтовано задоволена судом першої інстанції в понову обсязі.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про обгрунтованість стягнення з відповідача 1092444,06 грн. пені, 549230,81 грн. штрафу за прострочення платежу понад 30 днів, 174302,77 грн. 3% річних та 134179,49 грн. інфляційних втрат. В стягненні 0,38 грн. 3% річних відмовлено.

Відповідач просив суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтями 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна про стягнення штрафу, пені - один рік.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (14-452цс18).

У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" зі змінами внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215 та від 25 березня 2020 року №239, відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінет Міністрів України постановив установити з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року на усій території України карантин.

В подальшому, карантин продовжувався, не перериваючись. Так, Постановою Кабінету Міністрів України №1066 від 11 жовтня 2021 року продовжено карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), до 31 грудня 2021 року.

Як вбачається судами з умов договору та наданого позивачем розрахунку, останнім здійснено нарахування штрафних санкцій, 3% річних та втрат від інфляції за простроченими зобов`язаннями з вересня 2019 року. Тобто, до 12 березня 2020 року ні загальна, ні спеціальна позовна давність не спливла, а оскільки її строк продовжений на час дії карантину, який триває, відсутні підстави для висновку про сплив строків позовної давності для звернення до суду за даними позовними вимогами, та, відповідно, відмови в позові.

Щодо доводів апелянтів АТ "Хмельницькобленерго" та ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" стосовно зменшення розміру пені, штрафу та 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні принципи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №924/709/17.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При цьому наявність/відсутність укладеної між сторонами договору угоди про зменшення або скасування штрафних санкцій, так само як наявність/відсутність угоди про внесення змін до умов договору в частині строків поставки товару, при вирішенні судом питання про зменшення розміру штрафу, пені не має вирішального значення, оскільки таке зменшення є правом суду, яке випливає безпосередньо з положень норм чинного законодавства, та здійснюється судом за наявності конкретних об`єктивних обставин.

Поряд з тим, Верховний Суд у постанові від 29 липня 2021 року у справі №904/3526/20 зауважив, що закріплений у частині третій статті 551 Цивільного кодексу України законодавцем принцип фактично є можливістю обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності та може бути застосований і як норма прямої дії як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.

Правовий аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 травня 2018 року у справі №917/1068/17, від 22 січня 2019 року у справі №908/868/18, від 03 червня 2019 року у справі №914/1517/18.

Місцевим судом було враховано, що відповідачем сплачена основна заборгованість, відсутні докази понесення позивачем збитків внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, значний розмір штрафних санкцій (1641674,87 грн.), доводи відповідача, вкладені в обґрунтування необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, що в сукупності свідчить про можливість зменшення розміру пені на 50%, оскільки в такому випадку буде дотриманий баланс інтересів сторін у вигляді відшкодування позивачу негативних наслідків від неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, а також не носитиме характер несправедливо непомірного тягаря для відповідача.

Приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України свідчать про те, що саме суд першої та апеляційної інстанцій користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Місцевий суд обгрунтовано реалізував надане право на зменшення розміру пені за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на доказову базу, встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів.

Колегія суддів не бачить жодних вагомих підстав вважати інакше. Такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці.

Разом із тим зменшення розміру штрафних санкцій до максимально можливого розміру, про що просить АТ "Хмельницькобленерго", нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №927/704/19.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.

З досліджених матеріалів справи, колегією суддів не встановлено умов, які могли б бути достатніми для зменшення розміру процентів річних, про що зазначає АТ "Хмельницькобленерго" у апеляційній скарзі. Так колегія суддів зазначає, що висновок Верховного суду про можливість зменшення відсотків річних у справі № 902/417/18 здійснено із врахуванням обставин вказаної справи, які не є тотожними обставинам у даній справі (зокрема нарахування договірних 40% річних на суму боргу).

Таким чином, доводи скаржників, викладені у їх апеляційних скаргах, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 вересня 2021 року у справі №924/462/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 вересня 2021 року у справі №924/462/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/462/21 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "01" листопада 2021 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Грязнов В.В.