ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.10.2021 Справа № 908/3101/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Дроздова Світлана Сергіївна,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАХИСТ УКРАЇНИ» про забезпечення позову у справі № 908/3101/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАХИСТ УКРАЇНИ» (вул. Каверіна, б. 1, м. Дніпро, 49008, )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» (вул. Залізнична, буд. 2, м. Запоріжжя, 69095, 3)

про стягнення 1 252 821 грн. 04 коп.

Без участі представників сторін

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАХИСТ УКРАЇНИ» звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» 1 248 000 грн. 00 коп. основного боргу, 4 821 грн. 04 коп. 3 % річних.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 позовні матеріали № 908/3101/21 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Разом з позовом у відповідності до ст. 137 ГПК України від позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову. Відповідно до зазначеної заяви, позивач просив:

- накласти арешт на майно та (або) грошові кошти в межах ціни позову, а саме: 1 252 821,04грн. (один мільйон двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот двадцять одна грн. 04 коп.), що належать або підлягають передачі або сплаті Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» (69095, Україна, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 2, код за ) і знаходяться у нього чи в інших осіб, відповідно ст. 136, п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу

України;

- заборонити Приватному акціонерному товариству «Запорізький електровозоремонтний завод» (69095, Україна, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 2, код за ) вчиняти певні дії, щодо грошових коштів в межах ціни позову, а саме: 1 252 821,04грн. (один мільйон двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот двадцять одна грн. 04 коп.), відповідно п. 2 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.10.2021, заяву про забезпечення позову у справі № 908/3101/21 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що 05.08.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-Виробниче Підприємство «ЗАХИСТ УКРАЇНА» (постачальник за договором) та Приватне Акціонерне Товариство «Запорізький електровозоремонтний завод» укладений договір поставки продукції №210805-13 від 05.08.2021р., за умовами якого постачальник зобов"язався поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (Цивільний протигаз ГП-7 (далі - продукція, товар) в кількості 1000шт. за ціною 1040,0 грн. без ПДВ та ізолюючий протигаз (далі - продукція, товар) у кількості 10шт. за ціною 11500,0 без ПДВ, загальна сума 1386000,0 грн. з ПДВ, відповідно до специфікації №1 від 05.08.2021р. до договору поставки №210805-13 від 05.08.2021р.)

Строк поставки: не пізніше 30 (тридцяти) днів від дня отримання Постачальником письмової заявки Замовника на постачання товару (п.п. 5.1 договру). Поставка продукції здійснюється на умовах ВВР (Україна, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2, згідно ІНКОТЕРМС 2000 (п .п. 5.2 договору).

За умовами договору п. п. 3.1 загальна вартість продукції за договором складає 1386000,0 грн. з ПДВ. Оплата за поставлену продукцію здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати підписання сторонами видаткової накладної, при цьому замовник здійснює оплату поставленого товару тільки після реєстрації постачальником відповідної податкової накладної в ЄРПН (п.п. 4.2 договору).

За умовами договору №210805-13 від 05.08.2021р. ТОВ «НВП «Захист Україна» поставило відповідачу продукцію (Цивільний протигаз ГП-7):

- за видатковою накладною №627 від 06.09.2021р. у кількості 1000шт. на загальну суму 1248000,0 грн.;

По господарським операціям з відповідачем було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №90 від 06.09.2021р., квитанція №1 від 09.09.2021р. про реєстрацію податкової накладної №90 від 06.09.2021р.

Отже, договір №210805-13 від 05.08.2021р. є виконаним Позивачем у повному обсязі, а Відповідач відповідно до пунктів 1.1, 4.2 договору зобов`язаний був здійснити розрахунок за фактично поставлену кількість товару виходячи з встановленої даним договором ціни протягом 20 календарних днів з дати підписання видаткової накладної.

Таким чином, відповідач повинен був здійснити оплату товару:

- за видатковою накладною №627 від 06.09.2021р. на суму 1248000,0грн. у строк до 25 вересня 2021року (включно);

Поставлений товар на загальну суму 1248000,0грн. відповідачем оплачено не було.

Таким чином, станом на 22 жовтня 2021 року за Відповідачем обліковується основна заборгованість за поставлений товар в сумі 1248000,0грн. (один мільйон двісті сорок вісім тисяч грн. 00 коп.).

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Пунктом першим статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або ін. подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Таким чином, на підставі дій Позивача, який поставив товар, та дій Відповідача, який цей товар прийняв, у сторін виникли взаємні права та обов`язки: у Позивача право вимагати оплати за поставлений товар, а у Відповідача обов`язок сплатити вартість отриманого товару.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума 3% річних в зв`язку із не оплатою Приватне Акціонерне Товариство «Запорізький електровозоремонтний завод» поставленого товару з 06 вересня 2021 року по 22 жовтня 2021 року (включно) складає 4 821,04 грн. (чотири тисяча вісімсот двадцять одна грн. 04 коп.).

Таким чином, загальна сума заборгованості в зв`язку із не оплатою Приватне Акціонерне Товариство «Запорізький електровозоремонтний завод» поставленого товару з 06 вересня 2021 року по 22 жовтня 2021 року (включно) складає 1 252 821,04грн. (один мільйон двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот двадцять одна грн. 04 коп.).

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи інших осіб.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 згаданої статті передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (із подальшими змінами) заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК (яка кореспондується з ст. 74 ГПК України чинної редакції), обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Ухвала господарського суду про забезпечення позову в обов`язковому порядку повинна містити дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття того чи іншого заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду.

Заявник (позивач) має довести наявність тих обставин, на підставі яких він просить вжити заходів до забезпечення позову. Такі докази повинні міститься в позовних матеріалах або в заяві про забезпечення позову, тому питання про вжиття заходів до забезпечення позову вирішується виходячи з тих документів, які додані позивачем до позову або до заяви про забезпечення позову.

Відповідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадках невжиття заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які свідчили б про те, що не вжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі за умови задоволення позову; що запропоновані заявником заходи до забезпечення позову не матимуть наслідком порушення його законних прав і інтересів, що є не припустимим.

Крім того, як зазначалося вище, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Будь-яких належних доказів до заяви на її обґрунтування позивачем не додано.

Заявником документально не підтверджено вжиття відповідачем на даний час будь-яких дій щодо списання грошових коштів з рахунків, що йому належать або реалізацію рухомого та нерухомого майна з метою виведення всіх наявних активів для подальшого не виконання зобов`язань.

Отже, самі лише посилання позивача, виходячи із власних нічим не підтверджених припущень (передбачень, прогнозів) на існуючу, на його думку, без надання відповідних доказів, не є достатньою підставою для задоволення клопотання про забезпечення позову.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем (відповідачами) дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання. Саме лише посилання в заяві на те, що невжиття судом заходів забезпечення позову невжиття таких заходів унеможливить ефективний захист або поновлення порушених (оспорюваних прав) та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду в даній справі, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що вжиття передбачених статтею 137 Господарського процесуального кодексу України заходів до забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком.

За таких обставин, Господарський суд Запорізької області дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

З огляду на положення ст. 129 ГПК України та Закону України "Про судовий збір", оскільки заяву про вжиття заходів забезпечення позову судом розглянуто, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 135 грн. 00 коп., відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Суд роз`яснює заявнику, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до Господарського суду.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У ХВ А Л И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАХИСТ УКРАЇНИ» про забезпечення позову у справі № 908/3101/21 відмовити.

Ухвала набрала законної сили 27.10.2021.

Порядок набрання ухвалою законної сили визначений статтею 235 ГПК України.

Порядок оскарження ухвали суду першої інстанції визначений статтями 254, 255, 256 ГПК України.

Ухвалу підписано 27.10.2021.

Суддя С.С. Дроздова