ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року Справа № 923/734/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. за участю секретаря судового засідання Горголь О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Дорошенка Віталія В`ячеславовича

до відповідача: Фізичної особи- підприємця Дорошенка Андрія В`ячеславовича

про стягнення 95 695 грн 30 коп,

за участю представників сторін:

від позивача - Дорошенко В.В.,

від відповідача - Дорошенко А.В., Мітрофанова Т.К., адвокат,

встановив:

Позовну заяву подано про стягнення 95 695 грн. 30 коп. на відшкодування витрат на управління, утримання та збереження спільного майна.

Ухвалою від 03.06.2021 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

Від відповідача 25.06.2021 до суду подано відзив (а.с. 95-99), згідно із яким, фізична особа-підприємець Дорошенко А.В. просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

До суду 29.06.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 126-128).

У підготовчому засіданні 29.06.2021 оголошено перерву до 03.08.2021 року.

У зв`язку з закінченням 5-річного строку повноважень судді Павленко Н.А., розпорядженням керівника апарату від 02.08.2021 № 392 призначено повторний авторозподіл, за результатами якого справу передано судді Литвиновій В.В.

Ухвалою суду від 03.08.2021 суддею Литвиновою В. В. прийнято справу до свого провадження, підготовче засідання в межах підготовчого провадження призначено на 08.09.2021 року.

Від відповідача 03.09.2021 надійшло клопотання (а.с. 220) про відкладення розгляду справи, призначеного на 08.09.2021 року.

За результатами підготовчого судового засідання 08.09.2021 суд постановив протокольну ухвалу, якою, зокрема: закрив підготовче провадження у справі № 923/734/21 та призначив справу до розгляду по суті на 21.10.2021 року.

У судовому засіданні 21.10.2021 ФОП Дорошенко В.В. позовну заяву підтримав та просив позовні вимоги задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Позивач посилається на те, що разом із відповідачем на праві спільної часткової власності володіє магазином, розташованим за адресою: 75144, Херсонська область, с. Виноградове, вул. Суворова, 2.

Вказує, що у період із 02.04.2017 по 01.03.2021 ним сплачено за послуги електроенергії магазину 191 390, 60 грн.

Як зазначає позивач, відповідач ФОП Дорошенко А.В. як співвласник обов`язок брати участь у витратах щодо утримання майна не виконав, половину витрат, понесених ФОП Дорошенком В.В. на утримання вищевказаного магазину, не компенсував.

Правовими підставами вимог позивача, у тому числі є: ст.ст. 322, 360 ЦК України.

Відповідач у судовому засіданні 21.10.2021 проти задоволення позовних вимог заперечив повністю із таких підстав.

По-перше, ФОП Дорошенко А.В. посилається на те, що позивачем не наведено розрахунку обсягу споживання та суми, яку ним було сплачено за електрозабезпечення.

По-друге, відповідач вказує, що тягар утримання майна, як обов`язок власника/співвласника, не є тотожним договірному обов`язку споживача оплачувати спожиту особисто ним електричну енергію.

Тому приписи ст. 322 ЦК України, на думку ФОП Дорошенко А.В., не є достатньою правовою підставою для стягнення з нього, як співвласника нежитлового приміщення, частини витрат, понесених іншим співвласником з оплати спожитої ним електроенергії.

Відповідач зазначає, що ні договором, ні законом не встановлено солідарного обов`язку співвласника об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення магазину з оплати електроенергії, що надається суб`єкту господарювання, який здійснює самостійну підприємницьку діяльність в магазині, для забезпечення ведення ним цієї діяльності.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши представників сторін, які прибули у судове засідання, суд встановив такі обставини.

Сторонам на праві спільної часткової власності (по Ѕ) з 04.03.2005 року, належить магазин, розташований за адресою: 75 144, Херсонська обл., с. Виноградове, вул. Суворова, 2 (а.с. 7, 104).

Позивачем 29.03.2004 укладено Договір про постачання електричної енергії № 440 (далі - Договір 1, а.с. 9-11) із структурним підрозділом ВАТ «Херсонобленерго» - Цюрупинським РЕЗ і ЕМ.

Згідно із Додатком № 5 до Договору 1 (а.с. 16), об`єктами споживача ФОП Дорошенка В.В. визначені: міні-кафе за адресою: с. Виноградове, вул. Ларіонова, 17А, та магазин за адресою: с. Виноградове, вул. Суворова, 2.

ФОП Дорошенко В.В. приєднався до договору № 37515738 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Херсонська обласна енергопостачальна компанія» (далі - Договір 2, а.с. 48-53).

У період із 02.04.2017 по 01.03.2021 ФОП Дорошенком В.В. сплачено за послуги електроенергії 191 390, 60 грн (а.с. 21-47, 54-60, 129-203).

Не відшкодування ФОП Дорошенком А.В. ФОП Дорошенку В.В. половини витрат, понесених, на думку позивача, ним на утримання об`єкту спільної часткової власності стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступного.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Судом встановлено, що сторони є співвласниками магазину, розташованого за адресою: 75 144, Херсонська обл., с. Виноградове, вул. Суворова, 2, і, відповідно до закону, зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із доказами наявними у матеріалах справи встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності (по Ѕ) належить магазин, розташований за адресою: 75 144, Херсонська обл., с. Виноградове, вул. Суворова, 2.

Позовні вимоги ФОП Дорошенка В.В. обґрунтовані тим, що позивачем сплачено за утримання спільного майна, а саме сплачено за послуги електропостачання, 191 390, 60 грн.

Як судом вже зазначено вище, позивачем 29.03.2004 із структурним підрозділом ВАТ «Херсонобленерго» - Цюрупинським РЕЗ і ЕМ укладено Договір 1 про постачання електричної енергії.

Згідно із Додатком № 5 до Договору (а.с. 16), об`єктами споживача ФОП Дорошенка В.В. визначені: міні-кафе за адресою: с. Виноградове, вул. Ларіонова, 17А, та магазин за адресою: с. Виноградове, вул. Суворова, 2.

Із наданих позивачем доказів на підтвердження понесених ним витрат на майно, що знаходиться у спільній частковій власності сторін, документів, у тому числі квитанцій (а.с. 167-203), вбачається, що ним понесені витрати на сплату послуг з електроенергії на суму 191 390, 60 грн.

У той же час, із вказаних доказів неможливо встановити, яка сума витрат відноситься до об`єкту: магазин, розташований за адресою: 75 144, Херсонська обл., с. Виноградове, вул. Суворова, 2, який знаходиться у спільній частковій власності сторін.

При цьому суд не вважає належними доказами на підтвердження факту понесення ФОП Дорошенком В.В. вищевказаних витрат, надані позивачем додатки до рахунку № 37515738 (а.с. 61-86), оскільки, зокрема з додатків неможливо встановити, ким вони видані.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Частиною 4 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Вищезазначене положення кореспондується із ч. 1 ст. 74 ГПК України, відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин і правових підстав, суд вважає що вимоги позивача про компенсацію частини сплачених ним житлово-комунальних послуг не підтверджені належними та допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про необхідність відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ФОП Дорошенка В.В.

Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у сумі 2270, 00 грн покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1.Відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.10.2021

Суддя В.В.Литвинова