РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2021 року м. Чернігів справа № 927/924/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Акціонерне товариство Чернігівобленерго,

, вул. Гонча, 40, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Відділ освіти Ніжинської районної державної адміністрації,

, провулок Ветеринарний, буд. 2 А, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

Предмет спору: про стягнення 10 164,19 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Чернігівобленерго" звернулось до суду з позовом до Відділу освіти Ніжинської районної державної адміністрації, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 10 164,19 грн боргу за надані послуги з розподілу електричної енергії.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 02.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Також ухвалою від 02.09.2021 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвала суду від 02.09.2021 отримана відповідачем 07.09.2021, а отже останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 22.09.2021.

У встановлені судом строки відповідач подав до суду відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, у тому числі доказами їх направлення позивачу, а позивач відповідь на відзив з доданими документами, у тому числі доказами їх направлення відповідачу.

Суд долучив до матеріалів справи подані сторонами заяви по суті з доданими до них документами (відзив та відповідь на відзив), як такі, що подані у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

Частиною 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 13-207-РВ від 27.01.2020 в частині оплати послуг з розподілу електричної енергії за грудень 2020 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 10 164,19 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки вважає себе неналежним відповідачем у справі. У поданому відзиві відповідач зазначає, що заборгованість у розмірі 10 164,19 грн виникла внаслідок несплати послуг з розподілу електричної енергії, яка постачалась до закладів освіти, які розташовані на території Вертіївської та Крутівської сільських рад Ніжинського району і до 01.01.2021 перебували у комунальній власності Ніжинської районної ради. Рішеннями Ніжинської районної ради Чернігівської області від 24.12.2020 (у редакції рішення від 26.02.2021) вирішено передати з 01.01.2021 зазначені заклади освіти до комунальної власності Вертіївської та Крутівської сільських рад Ніжинського району, у тому числі кредиторську та дебіторську заборгованості.

Посилаючись на ст. 89, п. 39 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України відповідач зазначає, що з 01.01.2021 видатки на функціонування переданих закладів освіти повинні здійснюватися з бюджетів відповідної територіальної громади.

Як вказує відповідач, Вертіївська та Крутівська сільська рада в порушення вимог Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Бюджетного кодексу України не прийняла кредиторську заборгованість, яка утворилась по переданим закладам освіти. Відповідно до листа Відділу освіти Ніжинської РДА від 13.09.2021 заборгованість за спожиту електроенергію становить 10 164,19 грн, з яких по Крутівській сільській раді 57 330,46 грн; по Вертіївської сільській раді 4433,73 грн, а отже, на думку відповідача, саме ці сільські ради повинні бути відповідачами у цій справі.

Позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, та вважає, що саме Відділ освіти Ніжинської РДА є належним відповідачем, оскільки заборгованість виникла за спожиту у грудні 2020 року електроенергію, тобто до передачі загальноосвітніх шкіл до комунальної власності сільських рад.

За нормами ч. 1, 2 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідних клопотань від позивача суду надано не було.

Заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) Про видачу ПАТ Чернігівобленерго ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом № 1434 від 13.11.2018, ПАТ Чернігівобленерго () видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме на території Чернігівської області та м. Славутич Київської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності або господарському віданні (щодо державного або комунального майна) ПАТ Чернігівобленерго, та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата (з якими укладені відповідні договори згідно із законодавством) (а.с. 16-17).

Отже, позивач є оператором системи розподілу електричної енергії.

27.01.2020 між Акціонерним товариством Чернігівобленерго (далі Оператор системи) та Відділом освіти Ніжинської районної державної адміністрації (далі Споживач) було укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 13-207-РВ з додатками до нього (далі Договір) (а.с. 20-45).

Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору цей Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії споживачам (надалі споживач) як послуги Оператора системи. Цей Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору, згідно із заявою-приєднання яка є додатком 1 до цього Договору.

Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312, та є однаковими для всіх споживачів.

У заяві-приєднанні (додаток №1) та паспорті точки розподілу електричної енергії (додаток №2), які підписані відповідачем, зазначені ЕІС коди 49 точок розподілу, найменування та адреси об`єктів споживача, серед яких: школи, котельні, їдальні, майстерні, дитячі садки та ін.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що Оператор системи надає Споживачу послуги з розподілу електричної енергії, параметри якості яких відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309 та Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу об`єктом споживача, який є Додатком 2 до цього договору, та в особовому рахунку Споживача, облікових базах даних Оператора системи.

Відповідно до п. 2.3. Договору Споживач оплачує за розподіл електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього Договору та інші послуги Оператора системи згідно з Додатком 4 «Порядок розрахунків».

Згідно з п. 4 Додатку № 4 «Порядок розрахунків» Споживач, що не є побутовим, самостійно 01 числа кожного місяця фіксує покази розрахункових засобів обліку та надає Оператору системи «Звіт про покази засобів обліку» у письмовому вигляді на паперових носіях або через особистий кабінет на сайті Оператора системи розподілу за формулою, вказаною у цьому пункті.

Пунктом 7 Додатку № 4 «Порядок розрахунків» визначено, що Споживач, який згідно п. 5.4. Договору оплачує послугу з розподілу безпосередньо Оператору системи, здійснює на поточний рахунок Оператора системи повну оплату вартості послуги з розподілу електричної енергії, заявленого на наступний розрахунковий період за формою попередньої оплати.

Попередня оплата здійснюється до 25 числа включно місяця, що передує розрахунковому, у розмірі повної вартості послуги з розподілу очікуваного обсягу споживання електричної енергії на підставі отриманого у Оператора системи рахунка, в якому зазначається кінцева дата його оплати.

Остаточний розрахунок за минулий розрахунковий період здійснюється Споживачем на підставі виставленого Оператором системи рахунка відповідно до даних про покази засобів обліку, які фіксуються у терміни та способи, передбачені Договором.

За підсумками розрахункового місяця Оператор системи оформляє та направляє (надає) Споживачу акт про прийняття-передавання наданої послуги з розподілу електричної енергії.

Оформлені належним чином Акти Споживач повертає Оператору системи у п`ятиденний термін. У разі неповернення Споживачем належно підтвердженого Акта та відсутності заперечень, останній вважається підтвердженим.

Остаточний розрахунок за послуги з розподілу електричної енергії та за перетікання реактивної електричної енергії (в разі проведення таких розрахунків), оформлені рахунками Оператора системи, здійснюються Споживачем безпосередньо Оператору системи протягом 5-ти робочих днів з дня отримання рахунка непобутовим споживачем, у разі якщо інше не зазначено у рахунку. Датою здійснення оплати є дата на яку оплачена сума коштів зараховується на поточний рахунок Оператора системи (п. 8, 9 Додатку № 4).

Пунктом 11.1. Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з дня приєднання Споживача до умов цього Договору і діє до 31.12.2020.

Відповідно до акту-звіту зняття показань розрахункових приладів обліку електричної енергії за грудень 2020 року, підписаного сторонами, усього 49-ма об`єктами Споживача спожито 15 975 кВт/год електричної енергії.

31.12.2020 сторони підписали акт про використану електричну енергію, відповідно до якого Оператор системи розподілу розподілив, а Споживач використав у грудні 2020 року 29228 кВт/год на загальну суму 27 532,48 грн без ПДВ (а.с. 48).

Позивач виставив відповідачу рахунок № 345 від 31.12.2020 за грудень 2020 року на суму 33 038,98 грн (кількість розподіленої електроенергії 29228 кВт/год), у якому вказано, що остаточний розрахунок за даним рахунком слід здійснити в термін до 12.01.2021 (а.с. 49). Цей рахунок був отриманий відповідачем.

Заперечень або заяви відповідача щодо незгоди з нарахованою в платіжних документах сумою матеріали справи не містять.

31.12.2020 між сторонами укладено додаткову угоду про розірвання Договору.

Вказаний рахунок був частково оплачений у загальному розмірі 22 874,79 грн, а саме: 24.12.2020 - 10 227,26 грн (перераховані Відділом освіти Ніжинської РДА), 13.04.2021 - 5 132,75 грн (перераховані Лосинівською селищною радою) та 28.04.2021 - 7 514,78 грн (перераховані Талалаївською сільською радою), на підтвердження чого позивач надав суду виписки банку по рахунку (а.с. 51-54).

Отже, залишок несплаченої заборгованості за надані послуги з розподілу електроенергії у грудні 2020 року становить 10 164,19 грн.

11.08.2021 позивачем та відповідачем підписаний акт звірки взаємних розрахунків №683 від 31.07.2021, відповідно до якого заборгованість відповідача зі сплати послуг з розподілу електричної енергії за Договором становить 10 164,19 грн (а.с. 50).

Відповідач доказів сплати заборгованості у розмірі 10 164,19 грн суду не надав, оскільки вважає, що вказану заборгованість має сплатити Крутівська сільська рада у розмірі 5 730,46 грн та Вертіївська сільська рада у розмірі 4 433,73 грн, враховуючи передачу об`єктів закладів освіти, до яких здійснювалась постачання та розподіл електроенергії, до комунальної власності цих сільських рад.

Зазначена інформація щодо розподілу заборгованості між сільськими радами міститься у листі Відділу освіти Ніжинської районної державної адміністрації від 13.09.2021 №01-15/306.

Щодо майна, до точок комерційного обліку якого здійснювалась постачання та розподіл електричної енергії та утворилась спірна заборгованість.

24.12.2020 на другій (позачерговій) сесії восьмого скликання Ніжинської районної ради Чернігівської області прийнято рішення «Про надання згоди на передачу та передачу у комунальну власність Крутівської сільської ради закладів освіти та їх майна із спільної власності територіальних громад сіл, селища та міста Ніжинського та Борзнянського районів», у якому районна рада, зокрема, вирішила:

1. Передати у комунальну власність Крутівської сільської ради: Крутівську ЗОШ І-ІІІ ступенів, Перебудівську ЗОШ І-ІІ ступенів, Бурківську ЗОШ І-ІІ ступенів, Хорошеозерську ЗОШ І-ІІІ ступенів, їх майно (згідно додатку), грошові кошти, кредиторську і дебіторську заборгованість та будівлю шкільної їдальні Омбишської ЗОШ І-ІІ ступенів.

2. Рекомендувати Крутівській сільській раді представників для включення до складу спільної комісії по прийманню-передачі майна, вказаних у п. 2 рішення.

3. Вивести Ніжинську районну раду Чернігівської області зі складу засновників закладів освіти, які передаються зі спільної власності територіальних громад сіл, селища Ніжинського району у комунальну власність Крутівської сільської ради з моменту прийняття відповідного рішення місцевою радою.

4. Вивести Борзнянську районну раду Чернігівської області зі складу засновників Хорошеозерської ЗОШ І-ІІІ ступенів, яка передається зі спільної власності територіальних громад сіл та міста Борзнянського району у комунальну власність Крутівської сільської ради з моменту прийняття відповідного рішення місцевою радою.

24.12.2020 на другій (позачерговій) сесії восьмого скликання Ніжинської районної ради Чернігівської області прийнято рішення «Про надання згоди на передачу та передачу у комунальну власність Вертіївської сільської ради закладів освіти та їх майна із спільної власності територіальних громад сіл, селища Ніжинського району», у якому районна рада, зокрема, вирішила:

1. Передати у комунальну власність Вертіївської сільської ради: Колісниківську І-ІІ ступенів, Кукшинську ЗОШ І-ІІІ ступенів, Липоворізький НВК «ЗНЗ-ДНЗ» І-ІІ ступенів, Стодольську ЗОШ І-ІІ ступенів, їх майно, грошові кошти, кредиторську і дебіторську заборгованість.

2. Рекомендувати Вертіївській сільській раді представників для включення до складу спільної комісії по прийманню-передачі майна, вказаних у п. 2 рішення.

3. Вивести Ніжинську районну раду Чернігівської області зі складу засновників закладів освіти, які передаються зі спільної власності територіальних громад сіл, селища Ніжинського району у власність Вертіївської сільської ради з моменту прийняття відповідного рішення місцевою радою.

26.02.2021 на четвертій сесії восьмого скликання Ніжинської районної ради Чернігівської області прийнято рішення «Про внесення змін до рішення другої (позачергової) сесії районної ради восьмого скликання від 24 грудня 2020 року «Про надання згоди на передачу та передачу у комунальну власність Крутівської сільської ради закладів освіти та їх майна із спільної власності територіальних громад сіл, селища Ніжинського району», у якому районна рада вирішила викласти п. 1 рішення від 24.12.2020 у такій редакції:

1. Передати з 01.01.2021 у комунальну власність Крутівської сільської ради: Крутівську ЗОШ І-ІІІ ступенів, Перебудівську ЗОШ І-ІІ ступенів, Бурківську ЗОШ І-ІІ ступенів, Хорошеозерську ЗОШ І-ІІІ ступенів; з наявною штатною чисельністю, їх майно, основні засоби, кредиторську і дебіторську заборгованість та затвердити додаток 1,2 (п. 1 рішення з урахуванням змін, внесених рішенням Ніжинської районної ради від 26.02.2021).

У додатку №1 до рішення Ніжинської районної ради від 26.02.2021 вказаний перелік майна закладів освіти, а у додатку №2 перелік основних засобів, кредиторської заборгованості та штатних одиниць по закладах освіти, які передаються у комунальну власність Крутівської сільської ради, відповідно до якого розмір кредиторської заборгованості становить 619 902,51 грн.

26.01.2021 на четвертій сесії восьмого скликання Ніжинської районної ради Чернігівської області прийнято рішення «Про внесення змін до рішення другої (позачергової) сесії районної ради восьмого скликання від 24 грудня 2020 року «Про надання згоди на передачу та передачу у комунальну власність Вертіївської сільської ради закладів освіти та їх майна із спільної власності територіальних громад сіл, селища Ніжинського району», у якому районна рада вирішила викласти п. 1 рішення від 24.12.2020 у такій редакції:

1. Передати з 01.01.2021 у комунальну власність Вертіївської сільської ради: Колісниківську ЗОШ І-ІІ ступенів, Кукшинську ЗОШ І-ІІІ ступенів, Липоворізький НВК «ЗНЗ-ДНЗ» І-ІІ ступенів, Стодольську ЗОШ І-ІІ ступенів; з наявною штатною чисельністю, їх майно, основні засоби, кредиторську і дебіторську заборгованість згідно додатку 1 (п. 1 рішення з урахуванням змін, внесених рішенням Ніжинської районної ради від 26.02.2021).

У додатку №1 до рішення Ніжинської районної ради від 26.02.2021 вказаний перелік майна закладів освіти, які передаються у комунальну власність Вертіївської сільської ради.

Відповідних рішень Крутівської та Вертіївської сільських рад про прийняття закладів освіти у комунальну власність, а також доказів прийняття сільськими радами кредиторської заборгованості по цим закладам суду не надано.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (надалі енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України Про ринок електричної енергії.

Статтею 4 Закону України Про ринок електричної енергії передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договір про надання послуг з розподілу; договір постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України Про ринок електричної енергії розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Частиною 4 ст. 46 Закону України Про ринок електричної енергії визначено, що оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі Правила).

У п. 2 вказаної постанови зазначено, що укладання договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Відповідно до п. 2.1.1 Правил відповідно до договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, що укладаються зі споживачем та електропостачальником відповідно до цих Правил, оператор системи передачі згідно з Кодексом системи передачі та оператори систем розподілу згідно з Кодексом систем розподілу здійснюють, відповідно, передачу та розподіл електричної енергії на роздрібному ринку в точку розподілу до електроустановки споживача на території діяльності відповідного оператора системи).

Договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил (п. 2.1.5 Правил).

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 5 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Положення ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України передбачають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановив суд, відповідно до наданого відповідачем акту-звіту зняття показань розрахункових приладів обліку електричної енергії за грудень 2020 року обсяг спожитої об`єктами Споживача (49 об`єктів) електричної енергії становить 15 975 кВт/год.

Зі свого боку позивач склав акт про використану електричну енергію від 31.12.2020, який був підписаний представником відповідача, відповідно до якого загальний розмір плати за послуги з розподілу електричної енергії у кількості 29228 кВт/год за грудень 2020 року становить 27 532,48 грн без ПДВ грн, та виставив відповідачу відповідний рахунок на оплату за грудень 2020 року, а саме: № 345 від 31.12.2020 на суму 33 038,98 грн (кількість розподіленої електроенергії 29228 кВт/год). Вказані акт та рахунок отримані представником відповідача.

Отже, у акті-звіті зняття показань відповідача та акті про використану електричну енергію, складеним позивачем, і у виставленому позивачем рахунку на оплату містяться розбіжності щодо обсягу розподіленої об`єктам відповідача у грудні 2020 року електричної енергії.

Відповідно до п. 7, 8 Додатку №4 до Договору «Порядок розрахунків» за підсумками розрахункового місяця Оператор системи оформляє та направляє (надає) Споживачу акт про прийняття-передавання наданої послуги з розподілу електричної енергії, а остаточний розрахунок за послуги з розподілу електричної енергії здійснюється Споживачем на підставі виставленого Оператором системи рахунку.

Відповідно до абз. 3 п. 2.3.5 розділу II Правил у разі виникнення у споживача сумніву у правильності показів розрахункових засобів вимірювальної техніки або визначення суми у пред`явленому до оплати документі щодо оплати за постачання або розподіл (передачу) електричної енергії споживач подає про це заяву учаснику роздрібного ринку, який надав розрахунковий документ.

Оскільки відповідач заперечень або заяви щодо незгоди з нарахованою в рахунку сумою позивачу не подавав, а натомість підписав акт про використану електричну енергію, у якому вказаний обсяг розподіленої електричної енергії 29228 кВт/год, суд доходить висновку, що саме цей обсяг електричної енергії був розподілений об`єктам відповідача у грудні 2020 року.

Відтак суд вважає, що акт-звіт зняття показань, наданий відповідачем, не є належним доказом, який підтверджує обсяги споживання та розподілу електричної енергії об`єктам відповідача у грудні 2020 року.

Виставлений позивачем рахунок № 345 від 31.12.2020 на суму 33 038,98 грн був частково оплачений у загальному розмірі 22 874,79 грн, у зв`язку з чим залишок заборгованості становить 10 164,19 грн.

Відповідач не заперечує проти наявності спірної заборгованості, однак посилаючись на передачу об`єктів закладів освіти, до яких здійснювалась постачання та розподіл електроенергії, до комунальної власності Крутівської та Вертіїівської сільських рад, вважає, що починаючи з 01.01.2021 у нього відсутній обов`язок щодо сплати заборгованості у розмірі 10 164,19 грн, оскільки таку заборгованість повинні сплачувати відповідні сільські ради.

Так, відповідач надав складений ним же лист від 13.09.2021 №01-15/306, згідно з яким заборгованість за спожиту електроенергію становить 10 164,19 грн, з яких заборгованість Крутівської сільської ради 5730,46 грн та Вертіївської сільської ради 4433,73 грн.

Щодо обов`язку відповідача сплатити спірну заборгованість.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №730-р визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Чернігівської області згідно з додатком.

Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено у Чернігівській області Ніжинський район (з адміністративним центром у місті Ніжин) у складі територій, у тому числі, Вертіївської сільської, Крутівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України; ліквідовано у Чернігівській області: Бахмацький, Бобровицький, Борзнянський, Варвинський, Городнянський, Ічнянський, Козелецький, Коропський, Корюківський, Куликівський, Менський, Ніжинський, Новгород-Сіверський, Носівський, Прилуцький, Ріпкинський, Семенівський, Сновський, Сосницький, Срібнянський, Талалаївський, Чернігівський райони.

Відповідно до п.п. 1-3, 15 п. 6-2 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України припинення повноважень районних рад, а також припинення районних рад як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень:

1) повноваження районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад районів, ліквідованих Верховною Радою України (далі - ліквідовані райони), закінчуються в день набуття повноважень обраними на відповідних перших місцевих виборах районними радами районів, утворених Верховною Радою України (далі - новоутворені райони);

2) не пізніше завершення другої сесії районної ради, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, у порядку, визначеному цим пунктом, починається реорганізація районних рад ліквідованих районів шляхом приєднання до районної ради, розміщеної в адміністративному центрі новоутвореного району, а у випадку, передбаченому підпунктом 5 цього пункту, - утворення районних рад як юридичних осіб;

3) районна рада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, з дня набуття нею повноважень є правонаступником всього майна, прав та обов`язків районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад ліквідованих районів, території яких включені до складу новоутвореного району, якщо інше не передбачено цим Законом;

15) бюджети ліквідованих районів виконуються окремо до закінчення бюджетного періоду з урахуванням особливостей, встановлених цим підпунктом.

Залишки коштів (у тому числі боргові зобов`язання), що утворилися на кінець бюджетного періоду на рахунках районних бюджетів ліквідованих районів, перераховуються одночасно до районного бюджету новоутвореного району, бюджету територіальної громади з урахуванням цільового призначення таких коштів, особливостей розподілу нерухомого майна на підставі платіжних доручень за підписом голови районної ради новоутвореного району або голови комісії з реорганізації районної ради, що припиняється, або керівника місцевого фінансового органу, утвореного до утворення та ліквідації районів.

Абзацом 4 п. 10 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що правонаступник районної ради району, ліквідованого Верховною Радою України, після припинення відповідних районних рад як юридичних осіб, але не пізніше 1 липня 2021 року, зобов`язаний передати у комунальну власність територіальних громад усі об`єкти спільної власності територіальних громад району, які знаходяться на території цих територіальних громад, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, встановлених Бюджетним кодексом України.

Згідно з п. 39 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України районні ради здійснюють передачу із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст у власність сільських, селищних, міських територіальних громад установ та закладів, розташованих на їхній території, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, визначеного цим Кодексом. З 1 січня 2021 року видатки на функціонування зазначених установ і закладів плануються та здійснюються з бюджетів таких територіальних громад.

Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

За приписами ч. 1, 2, 4, 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно з п. 7 розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879 (далі Положення про інвентаризацію), у разі передачі бюджетної установи до сфери управління іншого органу управління є обов`язковим проведення інвентаризації (на дату передачі).

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Пунктами 4, 5, 6 розділу І Положення про інвентаризацію передбачено, що проведення інвентаризації забезпечується власником (власниками) або уповноваженим органом (посадовою особою), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (далі - керівник підприємства), який створює необхідні умови для її проведення, визначає об`єкти, періодичність та строки проведення інвентаризації, крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим. У цих випадках визначені на підприємстві строки проведення інвентаризації не можуть перевищувати строків, визначених цим Положенням.

Інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються:

виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів;

установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку;

виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення;

виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

Суцільною інвентаризацією охоплюються всі види зобов`язань та всі активи підприємства незалежно від їх місцезнаходження, у тому числі предмети, що передані у прокат, оренду або перебувають на реконструкції, модернізації, консервації, у ремонті, запасі або резерві незалежно від технічного стану. Також інвентаризації підлягають активи і зобов`язання, які обліковуються на позабалансових рахунках, зокрема цінності, що не належать підприємству, але тимчасово перебувають у його користуванні, розпорядженні або на зберіганні (об`єкти оперативної (операційної) оренди основних засобів, матеріальні цінності на відповідальному зберіганні, переробці, комісії, монтажі), умовні активи і зобов`язання (непередбачені активи та зобов`язання) підприємства (застави, гарантії, зобов`язання тощо), бланки документів суворої звітності, інші активи.

Згідно з п. 1, 14 розділу ІІ Положення про інвентаризацію для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

Інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (із змінами), для первинних документів з урахуванням обов`язкових реквізитів та вимог, передбачених цим Положенням. Матеріали інвентаризації можуть бути заповнені як рукописним способом, так і за допомогою електронних засобів обробки інформації.

Бюджетні установи відомості про результати проведених інвентаризацій оформляють за формами, визначеними законодавством.

Таким чином, передачі у комунальну власність територіальних громад підлягають усі об`єкти спільної власності територіальних громад району, які знаходяться на території цих територіальних громад, у тому числі залишки коштів, що утворилися на кінець бюджетного періоду на рахунках районних бюджетів ліквідованих районів, дебіторська заборгованість та боргові зобов`язання.

При цьому обов`язковою передумовою передачі районною радою до сфери управління іншого органу управління бюджетних установ, у тому числі закладів освіти, їх майна, кредиторської та дебіторської заборгованості, є проведення інвентаризації.

Як вбачається з матеріалів справи, Ніжинською районною радою прийняті рішення від 24.02.2020 та від 26.02.2021, відповідно до яких районна рада вирішила передати з 01.01.2021 у комунальну власність Крутівської та Вертіївської сільських рад заклади освіти, які вказані у цих рішеннях.

Перелік майна, який підлягає передачі у комунальну власність відповідних сільських рад, зазначений у додатку №1. Також у додатку №2 вказаний перелік основних засобів, кредиторської та дебіторської заборгованості та штатних одиниць, які підлягають передачі у комунальну власність Крутівської сільської ради, разом з тим відповідного додатку №2 щодо Вертіївської сільської ради суду не надано.

При цьому доказів проведення інвентаризації активів і зобов`язань цих спірних закладів освіти суду не надано, будь-яких інших бухгалтерських та фінансових документів матеріали справи також не містять.

Крім того, у Додатку №2 до рішення (щодо Крутівської сільської ради) вказаний лише загальний розмір кредиторської заборгованості без її конкретизації (розшифровки) у розрізі зобов`язань.

Відповідних рішень Крутівської та Вертіївської сільських рад про прийняття у комунальну власність спірних закладів освіти, у тому числі спірної заборгованості зі сплати за послуги з розподілу електричної енергії, суду не надано.

Згідно з п. 3 рішень Ніжинської районної ради від 24.12.2020 саме з моменту прийняття сільськими радами таких рішень Ніжинська районна рада виводиться зі складу засновників спірних закладів освіти.

Розподіл розмірів спірної заборгованості, яку за твердженнями відповідача повинні сплати Крутівська та Вертіївська сільскі ради, обґрунтовується виключно листом від 13.09.2021 №01-15/306, який складений самим відповідачем, тобто заінтересованою особою.

За приписами ст. 76-78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Належних, допустимих та достовірних доказів щодо розмірів спірної заборгованості саме за об`єктами, що перейшли до Крутівської та Вертіївської сільських рад, відповідачем суду не надано. Наявний в матеріалах справи акт-звіт зняття показань розрахункових приладів обліку електричної енергії за грудень 2020 року та надані відповідачем документи, не можуть вважатись такими доказами з підстав, наведених судом вище.

Відповідно до приписів ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 13 названого Кодексу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав, у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів, оскільки неподання відповідних доказів найчастіше пояснюється неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 14 ГПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює ст. 75 ГПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що за відсутності доказів дотримання порядку передачі спірних закладів освіти до комунальної власності територіальних громад з відповідними зобов`язаннями, відповідач не довів суду належними та допустимими доказами перехід до Крутівської та Вертіїівської сільських рад спірної заборгованості у відповідних частинах, а відтак і не довів відсутності у нього обов`язку сплати такої заборгованості.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав, за надані послуги з розподілу електричної енергії не розрахувався, на час розгляду справи фактичних доказів виконання зобов`язань зі сплати заборгованості суду не надав, суд з урахуванням вищезазначеного, доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 10 164,19 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 1 ст. 334 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Таким чином, у разі переходу спірної кредиторської заборгованості до відповідних сільських рад та надання доказів на підтвердження цього, відповідач не позбавлений права звернутись до суду із відповідною заявою про заміну сторони правонаступником.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 14, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відділу освіти Ніжинської районної державної адміністрації (, провулок Ветеринарний, буд. 2 А, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600) на користь Акціонерного товариства Чернігівобленерго (, вул. Гонча, буд. 40, м. Чернігів, 14000, на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Укргазбанк», МФО 320478) 10 164,19 грн заборгованості за послуги з розподілу електричної енергії та 2 270,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун