ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" жовтня 2021 р. Cправа № 902/854/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Приватного підприємства "Адіс" (вул. Чехова, 29, к. 308, м.Вінниця, 21034)

до: Фізичної особи-підприємця Корнійчук Олени Володимирівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 313 569,55 грн,

В С Т А Н О В И В :

Приватним підприємством "Адіс" подано позов до Фізичної особи-підприємця Корнійчук Олени Володимирівни про стягнення 313 569,55 грн заборгованості.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу № 155 від 28.05.2019 в частині оплати за отриманий товар, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення з відповідача 313 569,55 грн заборгованості, з яких: 256 501,1 грн - основного боргу; 12 719,64 грн - пені, 30 205,57 грн інфляційних втрат, 14 143,24 грн - 3% річних.

Проаналізувавши предмет та підстави поданого позову, характер спірних правовідносин та обсяг доказів у справі, судом визнано дану справу малозначною.

Так, ухвалою суду від 25.08.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/854/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема щодо подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала вручена відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи. При цьому ухвала про відкриття провадження у даній справі направлена на адресу електронної пошти позивача, повідомлену останнім у позовній заяві.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

28.05.2019 між Приватним підприємством "Адіс" (Постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Корнійчук Оленою Володимирівною (Покупець, відповідач) укладено Договір купівлі-продажу № 155 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти (Товар) у відповідності з умовами, визначеними цим Договором та/або Додатками до нього, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктами 2.1., 2.2. Договору асортимент, ціна, кількість та загальна вартість партії Товару узгоджується Сторонами у кожному випадку окремо при поставці партії Товару та визначається у рахунках-фактурах (видаткових накладних) або Додатках, які являються невід`ємною частиною даного Договору. Загальна сума даного Договору складає загальну вартість поставленого Товару, яка зазначена у всіх Додатках або рахунках-фактури, згідно з документами, що засвідчують прийом-передачу Товару (видаткові накладні та/або товарно-транспортні накладні, та/або акти прийому-передачі Товару).

Поставка Товару Покупцю здійснюється окремими партіями автомобільним транспортом на умовах поставки СРТ - пункт призначення Покупця, або по домовленості Сторін поставки Товару може здійснюватися транспортом Покупця із складу Постачальника на умовах поставки EXW - резервуар нафтобази зберігання, вказаної Постачальником, на підставі заявки Покупця, в якій вказується найменування Товару та його кількість (п. 3.1. Договору).

За умовами п. 3.3. Договору право власності на Товар, а також всі пов`язані з ним ризики, переходить від Постачальника до Покупця з моменту передачі Товару та підписання уповноваженою особою Покупця відповідних документів, які засвідчують прийом-передачу Товару (видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної, та/або акту прийому-передачі Товару) в пункті поставки.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.3. Договору оплата Товару за цим Договором проводиться Покупцем в безготівковій формі в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту поставки Товару. Момент поставки Товару (п. 3.3. даного Договору) є перехід права власності Товару Покупцю. Датою здійснення оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Згідно з п. 6.3. Договору сторони дійшли згоди, що випадку прострочення оплати Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін, та діє до 31 грудня 2019 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між Сторонами. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п.п. 8.1., 8.2. Договору).

На виконання умов Договору з 28.05.2019 по 27.12.2019 позивачем поставлено відповідачу Товар на загальну суму 835 621 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи обопільно підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними.

Факт здійснення господарських операцій щодо передачі товару за Договором додатково підтверджується зареєстрованими позивачем податковими накладними.

Разом з тим відповідач за отриманий Товар розрахувався частково на загальну суму 579 119,9 грн, оплата здійснювалася з порушенням встановленого п. 5.1. Договору строку (протягом 5-ти банківських днів з моменту поставки), що підтверджується відповідними банківськими виписками по рахунку позивача.

Несплата решти вартості поставленого товару в сумі 256 501,1 грн слугувала підставою для звернення Приватного підприємства "Адіс" із відповідним позовом до суду. При цьому позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача, окрім суми основного боргу, 12 719,64 грн - пені, 30 205,57 грн - інфляційних втрат та 14 143,24 грн - 3% річних внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором.

Наявність заборгованості за Договором Фізичної особи-підприємця Корнійчук Олени Володимирівни перед Приватним підприємством "Адіс" в сумі 101 134,7 грн підтверджено також обопільно підписаним та скріпленим печатками сторін Актом звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2019 - 28.11.2019. Після складення такого Акту звірки відповідачу передано Товар за Договором на загальну суму 155 366,4 грн відповідно до видаткових накладних: №РН-0002029 від 29.11.2019 на суму 88 068,4 грн та №РН-0002186 від 27.12.2019 на суму 67 298 грн, оплату за якими матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені обставини, суд враховує таке.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами Договір купівлі-продажу № 155 від 28.05.2019.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідачем в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено оплати вартості переданого позивачем товару на суму 256 501,1 грн, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо суми основного боргу у вказаному розмірі.

Окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 12 719,64 грн - пені, 30 205,57 грн інфляційних втрат, 14 143,24 грн - 3% річних внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що випадку прострочення оплати Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Оскільки ст. 549 Цивільного кодексу України розмежовує, що штраф та пеня є різновидами неустойки, порядок нарахування яких різниться, то встановлений пунктом 6.3 Договору штраф за своєю правовою природою є пенею, позаяк обчислюється за кожен день прострочення оплати. При цьому ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Матеріалами справи підтверджується факт прострочення боржника по сплаті отриманого Товару за Договором. При цьому перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснений позивачем розрахунок пені та відсотків річних за відповідні періоди прострочення, судом встановлено, що такі нарахування перебувають в межах розрахунку суду.

Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення з відповідача 12 719,64 грн - пені та 14 143,24 грн - 3% річних.

Разом з тим перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат на суму основного боргу за період прострочення з 09.01.2020 по 16.08.2021, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є методологічно правильним, однак за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" встановлено обґрунтованість нарахування інфляційних втрат за вказаний період в сумі 29 633,14 грн.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 30 205,57 грн, тобто у більшому розмірі, аніж встановлено судом, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення таких втрат у визначеній судом сумі - 29 633,14 грн. При цьому у стягненні 572,43 грн інфляційних втрат слід відмовити, як заявлених безпідставно.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем витікає з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду відзиву, доказів в спростування позовних вимог чи доказів погашення заборгованості.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з урахуванням здійсненого перерахунку інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на відповідача покладаються витрати на сплату судового збору в сумі 4694,95 грн, при цьому витрати на сплату судового збору в сумі 8,59 грн залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Корнійчук Олени Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "Адіс" (вул. Чехова, 29, к. 308, м. Вінниця, 21034; ) 256 501,1 грн - основного боргу; 12 719,64 грн - пені; 29 633,14 грн - інфляційних втрат; 14 143,24 грн - 3% річних та 4694,95 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У стягненні 572,43 грн інфляційних втрат відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору в сумі 8,59 грн залишити за позивачем.

4. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник ухвали надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відповідні адреси електронної пошти: позивача - ; відповідача - .

Повне рішення складено 25 жовтня 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - позивачу - вул. Чехова, 29, к. 308, м. Вінниця, 21034; ;

4,5 - відповідачу - вул. Березова, 6, с. Вінницькі Хутори, Вінницький р-н, Вінницька обл., 23201; .