ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2021 р. Справа№ 911/1215/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Владимиренко С.В.

Зубець Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 05.07.2021

у справі № 911/1215/21 (суддя: Ейвазова А.Р.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Меліоратор"

про стягнення 19 012,37 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Меліоратор" про стягнення 19012,37 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №2696/18-ТЕ-17 від 11.10.2018 в частині оплати природного газу, переданого у листопаді 2018 року - березні 2019 року, у встановлений договором строк, а також заподіяння збитків внаслідок перевищення фактичного обсягу споживання природного газу, замовленого на березень 2019 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.07.2021 у справі № 911/1215/21 позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Меліоратор" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 10 903,75 грн основного боргу, 990, 83 грн втрат від інфляції, 913, 07 грн - 3% річних, 3 630, 70 грн пені, а також 1 962, 67 грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

У задоволенні позову в частині стягнення 2 574, 02 грн збитків відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 05.07.2021 у справі № 911/1215/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 2574, 02 грн збитків та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови в стягненні суми збитків прийнято місцевим господарським судом з порушенням та невірним застосуванням норм матеріального права, без дослідження істотних обставин справи та підлягає скасуванню у відповідній частині. Так, позивач зазначає, що всупереч приписам п. 8 ч. 4 ст. 238 ГПК України суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не навів жодних мотивів незастосування до спірних правовідносин приписів спеціального законодавства, а саме Закону України «Про ринок природного газу», постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, якою затверджено Правила постачання природного газу. Також апелянт звертає увагу на те, що укладений між сторонами договір на підставі вільного волевиявлення та визначення його умов, містить положення щодо застосування до споживача збитків у випадку порушення ним умов щодо споживання визначеного правочином обсягу газу.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2021, апеляційну скаргу у справі № 911/1215/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 05.07.2021 в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Згідно долучених до матеріалів справи повідомлень про вручення поштових відправлень сторонами отримано кореспонденцію суду: позивачем - 28.08.2021, відповідачем - 17.09.2021.

Отже в силу приписів п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України учасники справи належним чином повідомлені про перегляд рішення Господарського суду Київської області від 05.07.2021 у справі № 911/1215/21 в апеляційному порядку.

В межах встановлених судом процесуальних строків від ПрАТ "Меліоратор" письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення Північним апеляційним господарським судом.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Мартюк А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 справу прийнято до провадження визначеним складом суду.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що 11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" (найменування якого змінено шляхом виключення типу товариства - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України", постачальник за договором, позивач у справі) та ПрАТ "Меліоратор" (споживач за договором, відповідач у справі) укладено договір постачання природного газу №2696/18-КП-17 (а.с.18-27, далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач - прийняти та оплатити його на умовах вказаного договору.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору природний газ, що поставляється за вказаним договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Згідно п. 2.1 вказаного договору постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) природний газ орієнтованим обсягом 0,5 тис. куб.м.

Договором визначено, що допускається відхилення фактично переданих обсягів газу від планових обсягів, зазначених у п.2.1 цього договору; узгодження обсягів газу, що передаються за договором у відповідному періоді, підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі газу відповідно до розділу 2 договору, при цьому, споживач не позбавляється права на корегування за власною ініціативою планових обсягів газу, зазначених у п.2.1 договору, шляхом підписання додаткової угоди (п.2.3 договору).

В п.2.4 договору визначено, що допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного періоду постачання газу в розмірі +-5% від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінації) без узгодження сторін.

Ціна за 1000 куб.м природного газу з ПДВ визначена сторонами п.5.2 договору на дату його укладення у розмірі 9488,64 грн з ПДВ. При цьому п.5.1 договору визначено, що у разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за договором з дати набрання чинності відповідних змін.

За змістом п. 5.4 договору загальна вартість природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу за договором.

Згідно п.4.1 договору кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493.

Сторонами у п. 6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, і діє в частині постачання газу з 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно), а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 договору).

Додатковими угодами №№1, 2, 3 від 26.10.2018, 31.10.2018, 05.11.2018, відповідно, сторони змінювали умови договору, зокрема, в частині порядку та умов передачі природного газу, строку дії відповідного договору (а.с.28-31).

Додатковою угодою №4 від 26.11.2018 сторонами викладено розділ 1-12 цього договору у новій редакції (а.с.32-40). Відповідно до нової редакції договору сторони домовились, що: обсяг природного газу, який постачається у період з 01.10.2018 по 30.04.2019 за відповідним договором складає 7,0 куб.м (п.2.1); право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі (п.3.1); приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.8); якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу за відповідний період (зазначений у п.2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п.5.7 договору (п.3.13.2); якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу за формулою: В= (Vф-Vn)-Ц-К, з розшифровкою такої формули визначення збитків (п.3.13.2); ціна природного газу з ПДВ визначена у розмірі 7482,61грн (п.4.2); строк остаточного розрахунку не змінений до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п.5.1); строк дії договору в частині постачання природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як визначено п.11.2 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2018), пп.2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2 абз 2 підп.3.9.2 п.3,9, 3.13, п 5.7, абзац п`ятий підп.5 п.6.2, п.8, п.6.2, підп.4 п.6.3, абзац третій підп.2 п.6.4 договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється на електронну адресу споживача, зазначену в п.12 договору та розміщується на офіційному сайті постачальника.

20.03.2019 сторонами укладено додаткову угоду №5 (а.с.42), якою погоджено, що пп.2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2 абз. 2 підп.3.9.2 п. 3.9, 3.13, п. 5.7, абз. 5 пп.5 п.6.2, п.8, п.6.2, підп. 4 п. 6.3, абз. 3 пп.2 п.6.4 договору застосовуються з 01.03.2019.

Також додатковою угодою №6 від 20.03.2019 (а.с.43) сторонами визначено, що: природний газ в рамках вищевказаного договору постачається в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно); замовлений споживачем обсяг складає 5,517 тис.куб.м (листопад 2018 року 1,187 тис.куб.м, грудень 2018 року 1,237 тис.куб.м, січень 2019 року 1,121 тис.куб.м, лютий 2019 року 1,472 тис.куб.м, березень 2019 року 0.5 тис. куб.м).

Додатковою угодою №7 від 29.03.2019 (а.с.44) змінено у договорі назву позивача.

Як вірно встановлено судом під час розгляду справи та сторонами не заперечується, що у період з листопада 2018 року по березень 2019 року позивач поставив, а відповідач - прийняв природний газ на загальну суму 46 429,62 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.45-49).

Відповідач частково розрахувався за поставлений природний газ на суму 35 525,87 грн, що вбачається з даних бухгалтерського обліку позивача (а.с.51), а також з долучених до матеріалів справи виписок з рахунку позивача (а.с.63-75).

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач стверджував про наявність у відповідача боргу за поставлений за таким договором природний газ у загальному розмірі 10 903,75 грн.

Крім того, 23.05.2019 позивач звернувся до відповідача з актом-претензією на суму 2 574,02 грн (а.с.54-55), у якій вимагав сплатити збитки, нараховані за результатами перевищення замовленого обсягу споживання у березні 2019 року - обсяг за березень 2019 року додатковою угодою №6 визначено у розмірі 0,5тис.куб.м, а фактично спожито 1,188 тис.куб.м (а.с.49). Направлення відповідного акту-претензії підтверджується списком згрупованих поштових відправлень (а.с.56), описом вкладення у поштове відправлення №257 (а.с.57), накладною та квитанцією від 23.05.2019 (а.с.58).

Отже, предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплатити поставлений природний газ, відшкодувати збитки, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Беручи до уваги те, що відповідач у визначений в договорі строк не розрахувався за поставлений природний газ згідно актів приймання-передачі природного газу за листопад 2018 - березень 2019, а також з огляду на неподання ПрАТ "Меліоратор" належних і допустимих доказів в спростування обставин невиконання ним договірних зобов`язань в повному обсязі, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в сумі 10 903,75 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи те, що в матеріалах справи наявні докази неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо оплати отриманого природного газу в строки визначені договором, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для застосування до ПрАТ "Меліоратор" відповідальності у вигляді стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Оскільки питання правомірності розміру стягнутих Господарським судом Київської області сум пені, інфляційних та річних апелянтом не порушено, а судом апеляційної інстанції підстав виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги не встановлено, справу переглянуто в порядку ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення 2574,02 грн збитків, розрахованих позивачем відповідно до п.3.13 договору в редакції додаткової угоди №4 за фактом споживання відповідачем природного газу у березні 2019 року у розмірі, який перевищує замовлений за договором більш ніж на 5%.

Відмовляючи у задоволенні даної частини позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки постачання природного газу відповідачу здійснювалось позивачем в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на позивача відповідно до ст.11 Закону України «Про ринок природного газу», у т.ч. станом на березень 2019 року, то вимога про сплату збитків у заявленому до стягнення позивачем розмірі є необґрунтованою, оскільки суперечить пп.1 п.1 розділу VII Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496.

Тобто саме у зв`язку з невідповідністю вимог позивача про стягнення збитків положенням спеціального законодавства Господарським судом Київської області відмовлено в задоволенні даної частини позовних вимог. А тому доводи апеляційної скарги про те, що в оскаржуваному рішенні не наведено жодних мотивів щодо незастосування положень вищенаведеного законодавства оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного рішення.

Відносно доводів апелянта про те, що укладеним між сторонами договором на підставі вільного волевиявлення та визначення його умов узгоджено настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків судова колегія зазначає наступне.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Стаття 22 ЦК України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 ГК України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Так за результатами перегляду справи в апеляційному порядку Північним апеляційним господарським судом встановлено, що позивач в ході розгляду справи в суді першої інстанції не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту понесених ним збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених порушенням відповідачем виконання зобов`язань за договором, зокрема, у зв`язку з недотриманням нормативних обсягів споживання об`ємів природного газу в березні 2019.

Позивачем не надано доказів на підтвердження реальності вчинення ним витрат на компенсацію Оператору газорозподільних мереж вартості природного газу та недоведено втрат (зменшення майна) позивача у результаті врегулювання небалансу, спричиненого більшим обсягом спожитого відповідачем природного газу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Позивачем в порушення вищенаведених приписів чинного законодавства належними і допустимими доказами у розумінні приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено обставин наявності збитків та, відповідно, причинно-наслідкового зв`язку між неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань та заявленим позивачем у даній справі розміром збитків, тобто усього складу цивільного правопорушення, як необхідної передумови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків. Наведене є окремою підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення збитків.

На доводи позивача про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи спеціального законодавства, судова колегія зазначає, що встановлений загальним цивільним законодавством фундаментально-правовий обов`язок заявника з доведення наявності складу усього цивільного правопорушення не може бути спростований спеціальними нормами закону чи положеннями договору, які визначають право такої особи на нарахування зазначеного виду господарських санкцій. Тобто наявність права вимагати сплати споживачем збитків не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення збитків у разі якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг споживання природного газу буде менший/більший від підтвердженого згідно умов договору.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачем належними засобами доказування в порядку ст. 74 ГПК України не доведено наявність усього складу цивільного правопорушення, як необхідної передумови для відшкодування збитків, місцевий господарський суд дійшов правомірних висновків про відмову в стягненні з відповідача збитків в сумі 2 574,02 грн.

Аналогічних висновків дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 25.08.2021 у справі № 911/3215/20.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача суми збитків прийнято місцевим господарським судом з порушенням та невірним застосуванням норм матеріального права, без дослідження істотних обставин справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської області від 05.07.2021 у справі № 911/1215/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 05.07.2021 підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 05.07.2021 у справі № 911/1215/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 05.07.2021 у справі № 911/1215/21 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

4. Справу № 911/1215/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.В. Владимиренко

Л.П. Зубець