ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"01" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 911/3135/21

Суддя Бабкіна В.М., розглянувши заяву Центральної випробувальної державної лабораторії Держпродспоживслужби в Київській області та м. Києві (08133, Київська обл., м. Вишневе, вул. Балукова, 26) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм лайт» (79044, м. Львів, вул. Єфремова, 84/1 Б) заборгованості за договором поставки № 38 від 13.04.2021 р. у розмірі 89217,00 грн. та 1000,00 грн. штрафу,

Без виклику представників сторін

встановив:

Центральна випробувальна державна лабораторія Держпродспоживслужби в Київській області та м. Києві звернулась до господарського суду Київської області із заявою про видачу судового наказу б/н від 20.10.2021 р. (вх. № 3106/21 від 26.10.2021 р.) за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм лайт» заборгованості за договором поставки № 38 від 13.04.2021 р. у розмірі 89217,00 грн. та 1000,00 грн. штрафу.

Дослідивши подану заяву, суд дійшов висновку щодо відмови у видачі судового наказу з огляду на таке.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Так, згідно з приписами п. 2 ч. 2 ст. 150 ГПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Між тим, як встановлено судом, заявником невірно зазначено власний код ЄДРПОУ (054537179) та власне найменування (Центральна Державна випробувальна лабораторія Держпродспоживслужби в Київській області та м. Києві), в той час як за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ідентифікаційним кодом заявника є 05453717, а повним вірним найменуванням Центральна випробувальна державна лабораторія Держпродспоживслужби в Київській області та м. Києві.

Окрім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Обґрунтовуючи подану заяву, Центральна випробувальна державна лабораторія Держпродспоживслужби в Київській області та м. Києві зазначає, що відповідно до укладеного договору поставки заявником було здійснено повну оплату товару у вигляді відпускних талонів на паливо в сумі 193950,00 грн. Проте, з липня 2021 р. на АЗС заявникові неодноразово відмовляли у відпуску палива через недійсність придбаних талонів. Оскільки вартість недійсних талонів, які залишились у заявника, становить 89217,00 грн., останній просить стягнути з боржника суму попередньої оплати за недопоставлений товар.

Дослідивши подану заяву Центральної випробувальної державної лабораторії Держпродспоживслужби в Київській області та м. Києві про видачу судового наказу, суд встановив, що заявником не зазначено та не додано доказів того, на яку суму були використані дійсні талони, і, відповідно, як утворилась сума заборгованості, яку заявник просить стягнути з боржника.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо відмови у видачі судового наказу за заявою Центральної випробувальної державної лабораторії Держпродспоживслужби в Київській області та м. Києві.

Поряд з цим, стосовно заявленої вимоги про видачу судового наказу про стягнення з боржника штрафу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Положеннями статті 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що штраф за своєю правовою природою є не грошовою заборгованістю за договором, а видом штрафних санкцій, що сплачується стороною у разі невиконання/неналежного виконання свого грошового зобов`язання.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Враховуючи, що в заяві про видачу судового наказу міститься вимога про стягнення 1000,00 грн. штрафу, яка за своєю правовою природою не є вимогою про стягнення грошової заборгованості за договором та не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в цій частині також з підстав п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Відповідно до частини другої статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

Відмовити Центральній випробувальній державній лабораторії Держпродспоживслужби в Київській області та м. Києві (08133, Київська обл., м. Вишневе, вул. Балукова, 26) у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм лайт» (79044, м. Львів, вул. Єфремова, 84/1 Б) заборгованості за договором поставки № 38 від 13.04.2021 р. у розмірі 89217,00 грн. та 1000,00 грн. штрафу.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 01.11.2021 р.

Суддя В.М. Бабкіна