ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р. Справа№ 920/805/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Владимиренко С.В.

Попікової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 11.10.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Сумської області від 27.07.2021, повний текст складено 27.07.2021

у справі №920/805/21 (суддя Жерьобкіна Є.А.)

за позовом ОСОБА_1

до 1. Публічного акціонерного товариства "Лебединське хлібоприймальне підприємство"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Лонмар"

про визнання незаконним рішень загальних зборів акціонерів та визнання недійсними договорів,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 27.07.2021 у справі №920/805/21 у задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх. №2860 від 26.07.2021) про забезпечення позову відмовлено.

Суд визнав необґрунтованими і недоведеними мотиви заяви та, керуючись приписами статей 136, 137 ГПК України, дійшов висновку відмовити у задоволені заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Сумської області від 27.07.2021 у справі №920/805/21 скасувати та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Підставами для скасування ухвали у справі скаржник зазначає неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, внаслідок неповного з`ясування обставин справи, зокрема ст. 136, 137 ГПК України.

Зокрема, скаржник наполягає, що судом повною мірою не було досліджено подані позивачем докази та зазначені ним обставини.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідачі не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Мартюк А.І., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2021 задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Сумської області від 27.07.2021 у справі №920/805/21. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 15.09.2021 о 14:20 год. Доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Сумської області (40011, м. Суми, проспект Т. Шевченка, 18/1). В судовому засіданні в режимі відеоконференції в Господарському суді Сумської області прийматиме участь позивач - ОСОБА_1 . Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 08.09.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань, пояснень, доповнень в письмовій формі до 08.09.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021, у зв`язку з перебуванням суддів Євсікова О.О. та Мартюк А.І., які входять до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №920/805/21.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Сумської області від 27.07.2021 у справі №920/805/21 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Лебединське хлібоприймальне підприємство" про відкладення розгляду справи. Повідомлено учасників справи про відкладення розгляду апеляційної у справі №920/805/21 до 11.10.2021 о 11 год. 00 хв. Задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 11.10.2021 з`явилися представники позивача та відповідачів.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного апеляційного перегляду справи, розгляд скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

26.07.2021 позивач звернувся із позовною заявою (вх. №2859 від 26.07.2021), в якій просить суд: 1) визнати незаконними рішення, прийняті 27.04.2021 загальними зборами акціонерів ПАТ "Лебединське ХПП" та оформлені Протоколом №1 річних загальних зборів акціонерів ПАТ "Лебединське ХПП" від 27 квітня 2021 року, в частині прийняття рішень по питанням порядку денного № 4 "Затвердження річного звіту Товариства за 2020 рік" та № 8 "Прийняття рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть вчинятись Товариством протягом не більше як одного року з дати прийняття такого рішення, та уповноваження особи на їх підписання від імені Товариства та на вчинення інших необхідних дій"; визнати недійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна номер 411 та номер 412 від 13.05.2021, укладені між відповідачами та засвідчені 13.05.2021 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С. (щодо продажу нерухомого майна товариства ПАТ "Лебединське ХПП").

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову (вх. № 2860 від 26.07.2021), в якій просить суд накласти заборону на продаж, обмін, дарування, передачу в заставу, заклад, тощо, пошкодження, знищення, проведення будь-яких реєстраційних дій, крім реєстрації цієї заборони, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наступного майна: 1) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105. Об`єкт нерухомого майна: комплекс. Адреса: АДРЕСА_1 . Відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: клуб, -, А; вагова, -, Б; котельня,-,В; баня з прибудовою, -,Г,г; будівля побутових приміщень,-,Д; сушка,-,К; зерносклад №1,-,Ж; зерносклад №2,-,И; зерносклад № 3,-,Л; зерносклад №4,-,Н; зерносклад №5,-,С; зерносклад №6,-,Т; зерносклад №7 з прибудовою,-,Х,х; зерносклад №9,-,Щ; зерносклад №10,-,Є; башня,-,Р; відгрузочно-загрузочна,-,Е; сушка,-,Ч; трансформаторна підстанція,-,О; майстерня з прибудовами,-,М,м,м1; убиральня,-,Ф; резервуар,-,Ю; резервуар,-,П; убиральня,-,3; зерноочищувач,-,Ц; розвантажувач,-,К1; зерноочисна башня,-,К2; огорожа,-, 1-10; 2) Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 05. Об`єкт нерухомого майна: комплекс. Адреса: Сумська обл., м. Лебедин, вулиця Залізнична, будинок 46. Відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: Адміністративна будівля під літ. "А"; будівля визіровки, -, Б; будівля прохідної, -, В; будівля вісової, -, Г; будівля вісової, -, Г2; будівля вісової, -, г; будівля вісової, -, г1; будівля вісової, -, г2; зерносклад , 11, Д; прибудова, -, д; прибудова,-, ді; зерносклад, 12, Е; норійна вишка складу №12, -, е; свинарник, -, Ж; свинарник,-, 3; зерносклад, 16, И; прибудова, -, и; споруда приймання з автотранспорту на ПГА-25,-, К; сушка ДСП - 32 (складу 18), -, Л; дизильна електростанція, -, М; трансформаторна, -, м; тепловозне ДЕПО з під`їздними шляхами, -, Н; колія, 22 (додаткові відомості: складає 619,50 п/м); колія, 23 (додаткові відомості: складає 346,11 п/м); колія, 24 (додаткові відомості: складає 103,50 п/м); зерносклад, 17, О; топка, -, П; сушка ДСП -32, -, Р; молотоочистна башта, -, С; зерносклад, 14,15, У; цех обмолоту та калібровки кукурудзи з підсобним корпусом, -, Ф; сушка СКП -6, -, X; топкова, -, хі; топкова, -, х2; трансформаторна, -, Ц; хестерний цех, -, Ч; бункер тимчасового зберігання зерна, -, ч; вагова площадка, -, Ш; вагова, -, ш; склад, 13, ІД; сарай, -, Ю; башнянасінневої станції, -, Я; ангар для зерновідходів, -, А1; гараж, з котельнею, -, Б1; гараж, з котельнею, -, б; гараж, з котельнею, -, 62; пожарне ДЕПО, -, В1; убиральня, -, Г; матеріальний склад, -, Д; столярна майстерня, -, Е1; пилорама ПР -45, -, 3'; сарай, -, И'; резервуар для зберігання води, -, К1; склад, 21, ЛІ; прибудова, -, лі; склад, 19, МІ; зерносклад, 20, М"; сарай, Н; склад, 18, О'; прибудова, о'; огорожа, 1-2; прибудова - транспортерна будка, -, о.

Позивач зазначає, що 13 травня 2021 року головою правління ПАТ "Лебединське ХПП" Данченком Є.І. незаконно, без рішення загальних зборів акціонерів, відчужено все нерухоме майно, яке належало на правах власності ПАТ "Лебединське ХПП" та розташоване у м. Лебедин за двома адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Право власності на вищезазначене майно було зареєстроване за ПАТ "Лебединське ХПП", що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 261512378 від 15.06.2021. 13.05.2021 майно було зареєстроване вже за другим відповідачем, що підтверджується Інформаційною довідкою № 261514075 від 15.06.2021, на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер: 411, 412 від 13.05.2021. Відповідно до детальної інформації про юридичну особу, отриманої з відкритих джерел, а саме сайту Міністерства юстиції, директором та єдиним засновником ТОВ "ЛОНМАР" з розміром внеску до статутного фонду 3000,00 грн є ОСОБА_2 , що стала керівником та бенефіціарним власником з 23.02.2021, а до цього керівником та бенефіціарним власником товариства був ОСОБА_3 . При цьому, відповідно до наведених показників фінансової звітності за 2020 рік, дохід, чистий прибуток та активи ТОВ "ЛОНМАР" складають 0 гривень, тобто відсутні. Відповідно до інформації, отриманої з відкритих джерел, а саме з Каталогу власників та директорів компаній, ОСОБА_3 є керівником відразу 29-ти компаній, а засновником 31-ї компанії. Вищезазначена інформація дає підстави вважати, що ОСОБА_2 не є реальним власником ТОВ "Лонмар" і, відповідно, набутого у м. Лебедин нерухомого майна, а ТОВ "Лонмар" було придбане саме для здійснення незаконних операцій з нерухомим майном ПАТ "Лебединське ХПП". Тобто, ТОВ "Лонмар" має ознаки фіктивності, і може виступати тимчасовим власником майна.

Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає, що існує реальна загроза подальшого здійснення незаконних операцій з перереєстрації прав власності з нерухомим майном, що належало ПАТ "Лебединське ХПП", з метою "сховати" майно шляхом численних операцій з перереєстрації прав власності на майно або продажу майна реальному власнику за ринкову ціну, що ускладнить або унеможливить в подальшому повернення майна законному власнику - ПАТ "Лебединське ХПП" та/або відшкодування збитків, завданих відчуженням майна ПАТ "Лебединське ХПП" та його акціонерам, в тому числі позивачу, як акціонеру товариства. Також існує загроза, що майно може бути знищене шляхом вирізання на металобрухт та розбирання з метою отримання будівельних матеріалів.

За доводами заявника, невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з доводами апеляційної скарги, з огляду на таке.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову та надані до неї докази колегія суддів зазначає наступне.

Суд виходить з того, що забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення. Згідно з положеннями статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову застосовується судом, зокрема, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів або здійснюється ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав / інтересів позивача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За приписами ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (аналогічні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах № 914/2157/19 від 20.07.2020, № 910/19256/16 від 10.04.2018, № 910/20479/17 від 14.05.2018, № 922/1605/18 від 11.09.2018, № 909/526/19 від 14.01.2019, № 925/288/17 від 25.01.2019, № 904/1417/19 від 26.09.2019).

Оскільки у цьому випадку заявник звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У цьому висновку суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст. 14 ГПК України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи загальні вимоги, передбачені статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Так, згідно зі статями 73, 74, 77, 78 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відтак, з урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, вищенаведене свідчить, що в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі №904/4511/19.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

За висновками апеляційного суду, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та особливості застосування заходів забезпечення позову, заявником не подано жодного доказу та не зазначено достатніх підстав із посиланням на відповідні докази, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення майбутнього позову у вигляді накладення арешту на майно та заборони вчиняти дії, ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, у разі набрання рішенням законної сили.

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 (вх. №2860 від 26.07.2021) про забезпечення позову, суд не встановив, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки заявник не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Не є належним свідченням невиконання в майбутньому судового рішення самі лише посилання позивача щодо існування реальної загрози подальшого здійснення незаконних операцій з перереєстрації прав власності з нерухомим майном, що належало ПАТ "Лебединське ХПП" та було відчужено на підставі оспорюваних договорів другому відповідачу, а також твердження щодо існування загрози, що майно може бути знищене. Вказане не є беззаперечним свідченням наявності підстав вважати, що виконання рішення у справі буде ускладнено, або унеможливлено. Доводи представника заявника в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях без надання доказів.

Позивачем не подані докази на підтвердження вчинення відповідачами відповідних дій чи наміру (підготовки) до їх вчинення.

В той же час, як вже зазначалось, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення відповідачами дій, а також не наведено суду жодних достатніх підстав, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд зауважує, що предметом позову, що подав позивач, є визнання незаконними рішень, прийнятих загальними зборами акціонерів ПАТ "Лебединське ХПП", визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених між відповідачами. В разі задоволення цих позовних вимог, рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню.

Суд враховує, що заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

При цьому, слід наголосити, що у разі виникнення дійсних належним чином підтверджених обставин, які були б достатніми для забезпечення позову, позивач не позбавлений права та можливості звернутись з відповідною заявою до суду в процесі розгляду спору.

Визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається. Заявником наведено достатньо обґрунтовані доводи та фактичні обставини, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 27.07.2021 у справі №920/805/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 01.11.2021, після виходу судді Попікової О.В. з лікарняного.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.В. Владимиренко

О.В. Попікова