ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.10.2021 Справа № 905/1690/21

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Цакадзе М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом Приватного підприємства «АВТОДОР БНД» (27500, Кіровоградська область, місто Світловодськ, вулиця Григорія Сковороди, будинок 15; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН» (84404, Донецька область, місто Красний Лиман(п), вулиця Переїздна, будинок, 1-В; )

про стягнення 348 001,66 гривень,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Приватне підприємство «АВТОДОР БНД» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН» про стягнення 378 001,66 гривень, з яких 181 416,50 гривень основного боргу, 82 659,86 гривень пені, 91 879,75 гривень інфляційних нарахувань та 22 045,55 гривень 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання нафтопродуктів № 72 від 17.08.2020 в частині оплати поставленого товару (бітум дорожній), що стало підставою для виникнення заборгованості, нарахування пені, інфляційних та 3% річних.

Питання щодо визначення форми судочинства вирішується судом на стадії відкриття провадження у справі згідно статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Статтею 12 ГПК України встановлено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного).

За приписами пункту 3 частини першої статті 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Так, ухвалою суду від 08.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/1690/21, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Встановлено відповідачу строк протягом 5 днів з дня отримання зазначеної ухвали для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву з урахуванням вимог статті 165 ГПК України; встановлено строк сторонам для подання до суду заяв по суті справи, доказів.

До суду 20.09.2021 надійшла заява Приватного підприємства «АВТОДОР БНД» про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, який остаточного визначений позивачем у розмірі 151 416,50 гривень.

За змістом положень частин першої, другої статей 13 та частини другої статті 14 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін і учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 2 частини другої статті 46 ГПК України).

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов`язковим зазначенням про це в тому числі як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Частиною третьою статті 252 ГПК України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Поряд з цим, до суду 22.09.2021 надійшла заява представника відповідача із запереченнями проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в якій просить суд проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 04.10.2021 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН» про розгляд справи № 905/1690/21 у судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 19.10.2021.

Судом встановлено, що визначений статтею 46 ГПК України процесуальний строк для звернення із заявою про зменшення розміру позовних вимог позивачем не пропущений та подана ним заява не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому вона приймається судом до розгляду.

Таким чином, підлягають розгляду остаточні позовні вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН» 151 416,50 гривень основного боргу, 82 659,86 гривень пені, 91 879,75 гривень інфляційних нарахувань та 22 045,55 гривень 3% річних, а всього 348 001,66 гривень.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН» подано відзив на позовну заяву від 29.09.2021 за вихідним № 44-П (дата відбитку календарного штемпеля відділення поштового зв`язку - 29.09.2021), в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив на позовну заяву обґрунтований наступним:

- відповідач з посиланням на пункт 4.4 договору постачання нафтопродуктів № 72 від 17.08.2020 зазначив, що остаточна та повна оплата поставленого позивачем товару мала бути здійснена до узгодженої сторонами дати - до 30.09.2021;

- з урахуванням викладеного, право вимоги щодо оплати за договором та нарахування пені, інфляційних та 3% річних, виникло у позивача з наступного дня після спливу погодженого терміну остаточної оплати за поставлений товар, а саме з 01.10.2021;

- позивач жодного разу не звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору, що свідчить про відсутність спору, порушеного права та інтересів позивача з його боку;

- відповідач вважає, що позивачем безпідставно нараховані фінансові санкції за прострочення виконання зобов`язання строк виконання яких ще не настав на дату подання позову, а здійснений розрахунок виходить за межі їх нарахування тощо.

Приватним підприємством «АВТОДОР БНД» надано відповідь на відзив на позовну заяву від 08.10.2021 за № б/н (дата відбитку календарного штемпеля відділення поштового зв`язку - 08.10.2021), в якій останнє просить вважати безпідставним, необґрунтованим та відхилити відзив відповідача, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На електронну пошту суду 18.10.2021 надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН» про розгляд справи без участі представника відповідача, яка не скріплена кваліфікованим електронним підписом (КЕП).

Частиною восьмою статті 42 ГПК України передбачено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Означена заява, яка надійшла на електронну пошту 18.10.2021, не скріплена кваліфікованим електронним підписом, що підтверджується довідкою Господарського суду Донецької області від 18.10.2021 № 04-18/7969.

Заяви, клопотання без накладення КЕП, не можуть вважатися оригіналом документа, оскільки суд позбавлений можливості ідентифікувати автора електронного документа.

У судове засідання 19.10.2021 представники сторін не з`явились. Про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлялись своєчасно та належним чином.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті заявлених вимог за наявними у ній документами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

17.08.2020 між Приватним підприємством «АВТОДОР БНД» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН» (далі - покупець, відповідач) укладено договір постачання нафтопродуктів № 72 (далі - Договір), за умовами пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується передати покупцю товар, визначений у цьому Договорі, який не є обтяжений, та щодо якого відсутні претензії третіх осіб, а покупець зобов`язується прийняти зазначений товар і сплатити його вартість.

Найменування товару: бітум шляховий БНД 70/100, мінеральний порошок МП 1, пічне паливо, водно-бітумна емульсія тощо (пункт 1.2 Договору).

За умовами пунктів 2.1-2.3, 3.1-3.2 Договору одиниця виміру кількості товару: літри/тони (згідно заявок покупця на постачання товару). Загальна кількість товару за цим Договором є необмеженою та визначається кількістю отриманого товару покупцем протягом всього строку дії Договору. Якість товару, який поставляється, повинна відповідати діючим ДСТУ і у випадку, передбачених діючим законодавством, супроводжуватись паспортами якості та/або сертифікатами відповідності заводу-виробника. Ціна на товар договірна, залежно від кон`юнктури та цін на ринку нафтопродуктів. Ціна за одиницю товару та загальна ціна партії товару зазначається у рахунку з врахуванням ПДВ та транспортних витрат.

Порядок розрахунків погоджено сторонами у розділі 4 Договору.

Відповідно до пунктів 4.1-4.4 Договору оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника згідно виставленого рахунку. Датою здійснення платежу є дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Остаточний розрахунок за отриманий товар (у випадку неповної оплати) здійснюється покупцем не пізніше 7 діб з дати отримання товару покупцем. Розрахунки за даним Договором здійснюються у національній валюті України в безготівковій формі. Умови оплати покупцем товару за фактом постачання, або надання покупцю відстрочки з оплати товару, обговорюється у кожному випадку окремо.

Постачальник зобов`язується відвантажити покупцю товар у відповідності до заявки протягом 3-7 робочих днів з дати передоплати, або отримання замовлення. В разі, якщо під час прийняття товару у покупця не має претензій до якості та кількості, товар вважається таким, що прийнятий відповідно до умов даного Договору. Право власності на товар переходить до покупця в час його фактичного отримання (пункти 5.1-5.3 Договору).

Сторони у пунктах 9.1, 9.2 Договору погодили, що він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк дії цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 9.1 цього Договору та діє до 31.12.2020, а в частині виконання грошових зобов`язань - до їх повного виконання.

Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень, а їх підписи скріплені печатками підприємств.

До позову позивачем додано копію довіреності № 2 від 24.06.2020 за підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН» Сушкова А.С., якою уповноважено начальника дільниці дорожнього будівництва Петренка Олега Михайловича бути представником у всіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, перед усіма фізичними та юридичними особами, з будь-яких питань, пов`язаних з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН», з усіма правами (повноваженнями), наданими директору Товариства статутом та чинним законодавством (а.с. 20).

Зазначеною довіреністю уповноважено представника Петренка О.М. правом на підписання від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН» первинних, бухгалтерських та фінансових документів, в тому числі накладних та довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), угод, договорів, додаткових угод, специфікацій, актів приймання-передачі виконаних робіт чи наданих послуг тощо.

Строк дії довіреності визначено до 24.06.2021.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань з поставки товару (бітум дорожній) на загальну суму 2 828 156,50 гривень позивачем надано суду в копіях товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів, видаткові накладні, рахунки на оплату та податкові накладні з квитанціями про їх реєстрацією (а.с. 11-13, 15-19, 21-52).

При цьому, наданими позивачем копіями платіжних доручень підтверджено, що відповідачем здійснено лише часткову оплату за поставлений товар на загальну суму 2 676 740,00 гривень (а.с. 53-70, 95).

Якість поставленого товару підтверджується копією сертифікату відповідності, зареєстрованого в реєстрі органу з оцінки відповідності за № UA.056.П.00117-18, терміном дії з 24.07.2018 до 24.04.2021 (а.с. 14).

Посилаючись на невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з оплати прийнятого за Договором товару, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 151 416,50 гривень основного боргу (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), нарахованих сум пені, інфляційних та 3% річних.

Відповідачем не заперечується належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару та наявність несплаченої основної суми боргу у заявленому розмірі.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають задоволенню частково, враховуючи наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Аналогічні приписи встановлені і в статтях 173-175 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України та статті 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

В силу положень статті 265 ГК України, статей 655, 712 ЦК, пункту 1.1 Договору, постачальник зобов`язався передати, а покупець прийняти і сплатити вартість товару, в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно зі статтею 509 ЦК України та статтею 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір в силу вимог частини першої статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір постачання нафтопродуктів № 72 від 17.08.2021 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Наявними в матеріалах справи копіями видаткових та товарно-транспортних накладних підтверджується факт виконання позивачем своїх зобов`язань за договором в частині поставки обумовленого сторонами товару на загальну суму 2 828 156,50 гривень.

Вказані видаткові накладні містять відмітку про отримання товару директором Сушковим А.С. та уповноваженим представником покупця Петренко О.М. (Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН») без жодних зауважень та заперечень.

Повноваження представника покупця Петренка О.М. підтверджуються наявною в матеріалах справи копією довіреності № 2 від 24.06.2020.

Підписи уповноваженої особи відповідача скріплені печаткою підприємства.

Отже, підписання представником покупця видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксують факт здійснення господарських операцій та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. При цьому, строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем відповідачеві товару за Договором на загальну суму 2 828 156,50 гривень.

В свою чергу, відповідачем частково сплачено вартість отриманого товару (бітум дорожній) на загальну суму 2 676 740,00 гривень, що підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Так, частиною першою статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже зазначалось, відповідно до пунктів 4.2, 4.4 Договору остаточний розрахунок за отриманий товар (у випадку неповної оплати) здійснюється покупцем не пізніше 7 діб з дати отримання товару покупцем. Умови оплати покупцем товару за фактом постачання, або надання покупцю відстрочки з оплати товару, обговорюється у кожному випадку окремо.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що на кожну узгоджену партію товару постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні супровідні документи: паспорт якості/сертифікат відповідності; рахунок-фактуру; товарно-транспортну та/або видаткову накладну.

Згідно з частиною другою статті 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Докази того, що при підписанні видаткових накладних відповідач не отримав ані рахунок-фактуру, ані інші товаросупровідні документи в матеріалах справи відсутні.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Таким чином, у разі ненадання позивачем товаросупровідної документації, положення наведеного законодавства передбачають право відповідача встановити позивачу розумний строк для надання такої документації, після спливу якого (у разі ненадання документації) відмовитися від договору та повернути товар, або відмовитися від приймання товару.

Поряд з цим, сторонами у пункті 5.3 Договору погоджено, що право власності на товар переходить до покупця в час його фактичного отримання.

Враховуючи, що відповідачем не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від Договору, повернення позивачу товару, складання акту щодо ненадання позивачем разом з товаром товаросупровідної документації, а приймання відповідачем товару підтверджується підписом його представника та печаткою підприємства у відповідних накладних, суд дійшов висновку, що позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за Договором виконав належним чином, а відтак відповідач не звільняється від обов`язку сплатити вартість отриманого товару.

Зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 193 ГК України, стаття 526 ЦК України).

При цьому, приписи частини сьомої статті 193 ГК України та статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

З урахуванням викладеного, вимог статей 530, 692 ЦК України відповідач був зобов`язаний оплатити вартість товару (бітум дорожній) після його отримання від позивача, однак свої зобов`язання за Договором щодо оплати отриманого товару в обумовлені строки у повному обсязі не виконав, внаслідок чого прострочив виконання зобов`язання у розумінні статей 610, 612 ЦК України.

Частинами першою, другою та четвертою статті 538 ЦК України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

У відзиві на позовну заяву відповідач з посиланням на положення пункту 4.4 Договору зазначає, що між ним та позивачем досягнута усна домовленість щодо відстрочення оплати поставленого товару до 31.05.2021, а в подальшому строк оплати пролонговано - до 30.09.2021, внаслідок чого право вимоги щодо оплати за договором постачання нафтопродуктів № 72 від 17.08.2020 та нарахування сум пені, інфляційних та 3% річних, виникло у позивача з наступного дня після спливу погодженого терміну остаточної оплати за поставлений товар, а саме з 01.10.2021.

Представник позивача проти вказаних доводів заперечив повністю та відзначив, що між позивачем та відповідачем не існувало будь-яких усних або письмових домовленостей стосовно відстрочки за оплату товару.

Системний аналіз положень пунктів 4.2, 4.4 Договору свідчить про те, що остаточний розрахунок за отриманий товар здійснюється покупцем не пізніше 7 діб з дати отримання товару покупцем, у тому числі з можливістю надання покупцю відстрочки з оплати товару.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів звернення відповідача до позивача щодо відстрочки платежу за отриманий товар та узгодження такої відстрочки, внаслідок чого такі доводи не є підтвердженими та не приймаються судом до уваги.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Згідно зі статтями 74, 76-77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не приймає наявні заперечення відповідача щодо недодержання позивачем порядку врегулювання спору шляхом переговорів та надіслання претензії з огляду на наступне.

Дійсно, у пунктах 8.1, 8.2 Договору сторонами погоджено, що усі спори, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, вирішуються шляхом переговорів. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору, відповідно до чинного законодавства України.

Доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення претензії матеріали справи не містять.

Поряд з цим, відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 справа №1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Відповідно до частини першої статті 19 ГПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно з законом.

ГПК України не передбачено обов`язкове направлення претензії, що безумовно повинно передувати переданню спору на розгляд господарського суду.

Таким чином, не вжиття заходів досудового врегулювання спору не позбавляє позивача права на звернення до суду та не звільняє відповідача від обов`язку оплатити заявлену до стягнення суму основного боргу, яка визнана судом обґрунтованою.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Доказів сплати основного боргу у розмірі 151 416,50 гривень на момент прийняття рішення у справі відповідачем суду не надано, а тому позовні підлягають задоволенню у зазначеному розмірі.

Приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за поставлений товар в обумовлені Договором строки, чи повернення товару позивачу, суд дійшов висновку, що сума основного боргу у розмірі 151 416,50 гривень є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

За несвоєчасну оплату відповідачем товару позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 82 659,86 гривень.

За змістом статей 546, 611, 612 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 6.6 Договору визначено, що покупець за порушення строків оплати товару, встановлених пунктом 4.2 даного Договору сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Враховуючи те, що судом встановлено порушення відповідачем умов Договору та неналежне виконання грошового зобов`язання, погодження між сторонами умов про відповідальність у вигляді пені, позивач має право на її нарахування.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

Перевіривши розрахунок пені позивача судом встановлено, що він є арифметично невірним.

За здійсненим судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», загальний розмір пені за порушення строків оплати товару становить 82 647,15 гривень.

За видатковою накладною № 356 від 24.11.2020 розмір пені, що підлягає стягненню становить 17 975,29 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 02.12.2020 по 22.04.2021 на суму 319 608,00 = 15 457,89 гривень;

за період з 23.04.2021 по 29.04.2021 на суму 299 608,00 = 861,89 гривень;

за період з 30.04.2021 по 17.05.2021 на суму 279 608,00 = 2 068,33 гривень;

за період з 18.05.2021 по 20.05.2021 на суму 229 608,00 = 283,08 гривень;

за період з 21.05.2021 по 27.05.2021 на суму 179 608,00 = 516,68 гривень,

а всього 19 187,87 гривень.

Частиною другою статті 237 ГПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, а отже, позовні вимоги в цій частині задовольняються судом в заявленому розмірі - 17 975,29 гривень.

За видатковою накладною № 358 від 26.11.2020 розмір пені, що підлягає стягненню становить 22 201,80 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 04.12.2020 по 01.06.2021 на суму 346 104,00 = 22 201,80 гривень.

За видатковою накладною № 365 від 27.11.2020 розмір пені, що підлягає стягненню становить 21 140,04 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 05.12.2020 по 05.06.2021 на суму 327 336,00 = 21 428,64 гривень.

З урахуванням положень частини другої статті 237 ГПК України позовні вимоги в цій частині задовольняються судом в заявленому розмірі - 21 140,04 гривень.

За видатковою накладною № 380 від 08.12.2020 розмір пені, що підлягає стягненню становить 21 330,02 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 16.12.2020 по 13.06.2021 на суму 327 424,50 = 21 330,02 гривень.

Заявлені до стягнення 12,71 гривень пені визнані судом необґрунтованими та в їх задоволенні суд відмовляє.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 82 647,15 гривень.

Крім основного боргу та пені, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 22 045,55 гривень 3% річних та 91 879,75 гривень інфляційних нарахувань.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати товару, є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 ЦК України.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що він є арифметично невірним, проте підлягає стягненню в заявленому розмірі, виходячи з такого.

За видатковою накладною № 356 від 24.11.2020 розмір 3% річних, що підлягає стягненню становить 4 230,34 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 02.12.2020 по 22.04.2021 на суму 319 608,00 = 3 728,07 гривень;

за період з 23.04.2021 по 29.04.2021 на суму 299 608,00 = 172,38 гривень;

за період з 30.04.2021 по 17.05.2021 на суму 279 608,00 = 413,67 гривень;

за період з 18.05.2021 по 20.05.2021 на суму 229 608,00 = 56,62 гривень;

за період з 21.05.2021 по 27.05.2021 на суму 179 608,00 = 103,34 гривень,

а всього 4 474,08 гривень. З урахуванням положень частини другої статті 237 ГПК України позовні вимоги в цій частині задовольняються судом в заявленому розмірі - 4 230,34 гривень.

За видатковою накладною № 358 від 26.11.2020 розмір 3% річних, що підлягає стягненню становить 5 299,36 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 04.12.2020 по 03.06.2021 на суму 346 104,00 = 5 175,16 гривень;

за період з 04.06.2021 по 07.06.2021 на суму 196 104,00 = 64,47 гривень;

за період з 08.06.2021 по 17.06.2021 на суму 146 104,00 = 120,09 гривень,

а всього 5 359,72 гривень. З урахуванням положень частини другої статті 237 ГПК України позовні вимоги в цій частині задовольняються судом в заявленому розмірі - 5 299,36 гривень.

За видатковою накладною № 365 від 27.11.2020 розмір 3% річних, що підлягає стягненню становить 5 863,76 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 05.12.2020 по 24.06.2021 на суму 327 336,00 = 5 432,69 гривень;

за період з 25.06.2021 по 15.07.2021 на суму 227 336,00 = 392,39 гривень;

за період з 16.07.2021 по 12.08.2021 на суму 98 336,00 = 226,31 гривень,

а всього 6 051,39 гривень. З урахуванням положень частини другої статті 237 ГПК України позовні вимоги в цій частині задовольняються судом в заявленому розмірі - 5 863,76 гривень.

За видатковою накладною № 380 від 08.12.2020 розмір 3% річних, що підлягає стягненню становить 6 652,09 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 16.12.2020 по 22.07.2021 на суму 327 424,50 = 5 892,46 гривень;

за період з 23.07.2021 по 17.08.2021 на суму 277 424,50 = 592,85 гривень;

за період з 18.08.2021 по 31.08.2021 на суму 177 424,50 = 204,16 гривень,

а всього 6 689,47 гривень. З урахуванням положень частини другої статті 237 ГПК України позовні вимоги в цій частині задовольняються судом в заявленому розмірі - 6 652,09 гривень.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в заявленому розмірі 22 045,55 гривень.

Стосовно заявленої суми інфляційних нарахувань слід зазначити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Такий спосіб розрахунку інфляційних втрат у порядку статті 625 ЦК України не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при відповідному розрахунку.

Вказана позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Судом зроблено перерахунок інфляційних нарахувань позивача, з урахуванням вищевказаної правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», за результатами якого дійшов висновку, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача становить 89 932,69 гривень:

За видатковою накладною № 356 від 24.11.2020 розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню становить 20 628,35 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 02.12.2020 по 22.04.2021 на суму 319 608,00 = 18 293,45 гривень;

за період з 23.04.2021 по 27.05.2021 на суму 179 608,00 = 2 334,90 гривень.

За видатковою накладною № 358 від 26.11.2020 розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню становить 24 566,88 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 04.12.2020 по 03.06.2021 на суму 346 104,00 = 24 566,88 гривень.

За видатковою накладною № 365 від 27.11.2020 розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню становить 23 935,85 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 05.12.2020 по 24.06.2021 на суму 327 336,00 = 23 935,85 гривень;

за період з 25.06.2021 по 15.07.2021 на суму 227 336,00 = 0 гривень;

за період з 16.07.2021 по 12.08.2021 на суму 98 336,00 = 0 гривень.

За видатковою накладною № 380 від 08.12.2020 розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню становить 20 801,61 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 16.12.2020 по 22.07.2021 на суму 327 424,50 = 21 156,46 гривень;

за період з 23.07.2021 по 31.08.2021 на суму 177 424,50 = (-) 354,85 гривень.

Заявлені до стягнення 1 947,06 гривень інфляційних нарахувань визнані судом необґрунтованими та в їх задоволенні суд відмовляє.

З огляду на викладене та приписи статті 625 ЦК України позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних підлягають задоволенню у повному обсязі, а в частині інфляційних втрат - частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 (із змінами та доповненнями).

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на ціну позову (у первісній редакції) 378 001,66 гривень, розмір судового збору, що підлягав сплаті за його подання, становить 5 670,03 гривень. Проте, під час розгляду справи позивачем зменшено загальний розмір позовних вимог до 348 001,66 гривень, і судовий збір за розгляд позову за такою ціною становить 5 220,03 гривень.

За платіжним дорученням № 460 від 01.09.2021 за подання до суду даного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5 670,03 гривень, виходячи з ціни позову (у первісній редакції).

Отже, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 220,03 гривень, покладаються на сторони пропоріційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до вимог статті 129 ГПК України.

Оскільки позивачем не подано відповідного клопотання, суд не вирішує питання щодо повернення судового збору у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог, що не позбавляє останнього права звернутися до суду з клопотанням і після ухвалення судового рішення у даній справі.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги Приватного підприємства «АВТОДОР БНД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН» про стягнення 348 001,66 гривень, з яких

151 416,50 гривень основного боргу, 82 659,86 гривень пені, 91 879,75 гривень інфляційних нарахувань та 22 045,55 гривень 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН» (84404, Донецька область, місто Красний Лиман(п), вулиця Переїздна, будинок, 1-В; ) на користь Приватного підприємства «АВТОДОР БНД» (27500, Кіровоградська область, місто Світловодськ, вулиця Григорія Сковороди, будинок 15; ) 151 416,50 гривень основного боргу, 82 647,15 гривень пені, 89 932,69 гривень інфляційних нарахувань, 22 045,55 гривень 3% річних та 5 190,63 гривень судового збору.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 12,71 гривень пені та 1 947,06 гривень інфляційних нарахувань - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (пункт 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 19.10.2021 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2021.

Позивач: Приватне підприємство «АВТОДОР БНД» (27500, Кіровоградська область, місто Світловодськ, вулиця Григорія Сковороди, будинок 15; )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН-БЕТОН» (84404, Донецька область, місто Красний Лиман(п), вулиця Переїздна, будинок, 1-В; )

Суддя С.М. Фурсова