РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2021 Справа №910/3468/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Кучеренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/3468/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АП Марін"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про визнання таким, що припинив свою дію додаток 1-8 до договору про надання послуг та стягнення 1127364,00 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Решодько І.М.;

від відповідача: Косик С.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АП Марін" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про визнання таким, що припинив свою дію з 31.12.2020 додаток 1-8 "Умови надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника" до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та стягнення 1127364,00 грн списаної неустойки за не реалізацію погодженого обсягу перевезень за січень 2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 відкрито провадження у справі №910/3468/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

22.04.2021 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву з заявою про продовження процесуального строку на його подання. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позову, оскільки до правовідносин між сторонами, врегульованих додатком 1-8, згідно із п. 2.2 додатку застосовуються спеціальні умови цього додатку до договору, які мають пріоритет над умовами договору. При цьому наголошує на тому, що умовами додатку 1-8 не передбачено припинення його дії, в той же час, п. 4.1.3 додатку передбачено право відповідача відмовитись від погодженого замовлення (скасувати замовлення), повідомивши про таке скасування перевізника шляхом направлення повідомлення за встановленою формою, втім позивач таким правом не скористався. Також відповідач зауважує на тому, що вимогами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту як визнання додатку припиненим, а умовами договору сторони погодили, що належним способом захисту в судовому порядку прав та інтересів замовника є відновлення становища, яке існувало до їх порушення - внесення відповідних змін до особового рахунку замовника про зарахування коштів на нього. Разом з цим відповідач зазначає, що позивач тривалий час погоджувався із умовами договору та його додатковими умовами, отримував та сплачував зазначені послуги, а отже повинен виконувати умови договору, зобов`язання за яким взяв на себе, при цьому, обставини зміни перевізником базової ставки плати за використання вагонів та невиконання контрагентами позивача своїх зобов`язань за договорами не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне виконання зобов`язань позивачем за договором та не може бути підставою для зміни чи розірвання договору.

11.05.2021 через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що умовами п. 12.4 договору передбачено, що дію додаткових умов до договору може бути припинено в односторонньому порядку шляхом направлення однією стороною іншій стороні повідомлення про їх припинення, чим і скористався позивач направивши відповідачу відповідне повідомлення про припинення додаткових умов, визначених в додатку 1-8, з 31.12.2020, а відтак дія додатку 1-8 до договору, в тому числі, в частині відповідальності сторін за цим додатком була припинена з 31.12.2020, що свідчить про безпідставність списання відповідачем з рахунку позивача неустойки в січні 2021 року. При цьому позивач наголошує на тому, що умовами додатку 1-8 до договору не визначено припинення додаткових умов до договору у іншому порядку ніж передбачено пунктом 12.4 договору.

В судовому засіданні 11.05.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву та відкладення підготовчого засідання.

Так, відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи суд керується принципом верховенства права.

Відповідно до Копенгагенського документа (Документ Копенгагенської наради Конференції щодо людського виміру НБСЄ, 1990) "верховенство права не зводиться лише до формальної законності, яка забезпечує правильність та узгодженість процесу творення і впровадження в життя демократичного ладу, а означає також і справедливість, засновану на визнанні та повному сприйнятті людської особи як найвищої цінності та яку гарантовано інститутами, що забезпечують рамки для її якнайповнішого вираження".

Таким чином, дотримання принципу верховенства права перебуває у тісному взаємозв`язку з забезпеченням права на доступ до правосуддя, в тому числі з реалізацією принципу змагальності сторін, який означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі "Ruiz-Mateos проти Іспанії", п. 63).

Принцип змагальності сторін нерозривно пов`язаний і з принципом рівності сторін. Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що принцип рівності сторін у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах "Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands" від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та "Ankerl v. Switzerland" від 23 жовтня 1996 р., п. 38).

Згідно практики Європейського суду з прав людини при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справі "Walchli v. France", заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

З урахуванням принципу верховенства права, з метою забезпечення принципу змагальності (ст. 13 ГПК України) та всебічного, повного і об`єктивного визначення обставин справи, які підлягають встановленню, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження відповідачу строку для подачі відзиву на позовну заяву до дати фактичного його подання та прийняття відзиву до розгляду.

20.05.2021 через відділ діловодства суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що позивач у разі не згоди з внесеними перевізником змінами до договору шляхом викладення його в новій редакції, яка вступила в дію 21.08.2020, мав право ініціювати внесення змін до договору в порядку передбаченому п. 9.3 договору або з власної ініціативи припинити дію договору у відносинах з ним, однак позивач своїм правом не скористався. При цьому відповідач наголошує на тому, що позивач отримував та оплачував послуги, зокрема за замовленням від 25.06.2020 позивачу щомісячно надавався рухомий склад у кількості 94 вагонів-зерновозів з 01.07.2020 по грудень 2020 року, а за замовленням від 25.08.2020 позивачу щомісячно надавався рухомий склад у кількості 160 та 166 вагонів-зерновозів з 01.09.2020 по листопад 2020 року, а отже, за твердженням відповідача, позивач надав повну згоду із договором та змінами до нього, а лист від 03.11.2020 щодо укладення додаткової угоди про розірвання додатку 1-8, на який посилається позивач, було направлено вже після прийняття договору в цілому та тривалого отримання за ним послуг, а не на етапі погодження умов договору. Також відповідач зауважує на тому, що позивач не зазначає до якої саме редакції договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом він просить визнати припиненим з 31.12.2020 додаток 1-8. Разом з цим, відповідач вважає безпідставним посилання позивача на п. 12.4 договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, яким передбачено, що дію додаткових умов до договору може бути припинено в односторонньому порядку шляхом направлення однією стороною іншій стороні повідомлення про їх припинення, оскільки пунктом 13.1 договору визначено, що у випадку, якщо додатками до договору визначені умови інші ніж в основному тексті договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту договору. Пунктом 2.2 Додатку 1-8 визначено, що сторони домовились, що у випадку надання послуги, визначеної цим додатком, до відповідних відносин застосовуватимуться спеціальні умови цього додатку до договору, які матимуть пріоритет над умовами договору, при цьому, п. 4.1.3 додатку 1-8 передбачено лише право замовника відмовитись від погодженого замовлення (скасування замовлення) і додатком 1-8 не встановлено право замовника в односторонньому порядку припинити дії цього додатку.

24.05.2021 через відділ діловодства суду надійшли пояснення від позивача, в яких він зауважує на тому, що 16.12.2020 ним на підставі п. 12.4 договору було направлено відповідачу повідомлення про припинення додаткових умов, визначених в додатку 1-8 до договору з 31.12.2020, що свідчить про безпідставність списання з особового рахунку позивача відповідачем у січні 2021 року неустойки за не реалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами, а умовами додатку 1-8 іншого порядку припинення їх дії не встановлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2021 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АП Марін" про забезпечення позову.

17.06.2021 через відділ діловодства суду надійшли пояснення від відповідача в яких заперечує проти доводів позивача про його монопольне становище та зауважує на тому, що позивач, здійснюючи замовлення на отримання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника та усвідомлюючи можливість зміни перевізником ставки плати за використання вагонів перевізника діяв на власний комерційний ризик.

В судовому засіданні 29.06.2021, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 27.07.2021.

В судовому засіданні 27.07.2021 оголошено перерву до 17.08.2021.

Судове засідання, призначене на 17.08.2021 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 судове засідання у справі №910/3468/21 призначено на 10.09.2021.

06.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, які мають значення для справи, але виникли лише у серпні 2021 року, тому не могли бути надані відповідачем у встановлений строк .

Відповідно до приписів частини 1, 3, 4, 5 та 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Зі змісту статті 80 ГПК України вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (позову, відзиву на позов, письмових пояснень) або у строк, встановлений судом для їх подання.

Водночас процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, суд може прийняти до розгляду докази, подані стороною на стадії розгляду справи по суті, коли встановить, що сторона не мала можливості подати їх у визначений законом або судом строк з причин, що не залежали від неї.

З урахуванням вище викладеного, враховуючи, що відповідач не міг подати докази раніше, оскільки вони виникли лише в серпні 2021 року, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення процесуального строку заявнику на їх подання.

В судовому засіданні 10.09.2021 у відповідності до вимог статті 216 Господарського процесуального кодексу України була оголошена перерва до 14.09.2021.

14.09.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення в яких зазначено, що подані відповідачем докази про здійснення позивачем замовлення у серпні 2021 року не входять в предмет доказування у даній справі, оскільки підставою позову є обставини, які мали місце включно до моменту подання позову у даній справі, а відтак не повинні братися до уваги.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 14.09.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

31 травня 2020 року Акціонерним товариством "Укрзалізниця" було оприлюднено на веб-сайті http://uz-cargo.com договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020, яка вводиться в дію 01 липня 2020 року.

Згідно п. 1.1 предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (п. 1.5 договору).

За умовами пункту 1.7 договору він укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору.

Договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1 договору (п. 1.10 договору).

Розділами 2-12 Договору визначено ціну, права та обов`язки сторін, вартість послуг, порядок проведення розрахунків, відповідальність сторін, обставини непереборної сили, вирішення спірних питань, додаткові умови, строк дії договору тощо.

За умовами підпункту 2.3.3 та 2.3.4 договору обов`язком перевізника є відкриття для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особового рахунку з наданням коду платника, а також присвоєння замовнику коду вантажовідправника/вантажоодержувача. Надані коди зазначаються перевізником в Інформаційному повідомленні про укладення договору в порядку визначеному в п. 1.9 договору. Ведення обліку попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надання замовнику відповідних розрахункових документів в електронній формі. Паперові копії таких документів надаються за зверненням замовника за цінами встановленими в Додатку 1-1 до договору через станцію або через один з підрозділів філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця", що вказано у такому зверненні замовника. В разі, оформлення первинних документів із зауваженнями, їх паперові копії надаються замовнику безоплатно.

Згідно п.п. 3.1, 3.2 договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.

Замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з: 1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника; 2) компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 1-2 до договору. У випадку оформлення відправки вантажу на експорт сплачуються додаткові збори, передбачені п. 5, 7 розд. ІІІ Збірника тарифів, окремо для завантаженого та порожнього вагонів; 3) плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки. У разі використання з 01.10.2020 власного вагону перевізника після "подвійних операцій", передбачених Правилами користування вагонами, компенсація витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону перевізника та плата за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів у порожньому рейсі не нараховується.

Відповідно до Додатку 1-2 до договору "Ставки плат, коефіцієнти та умови платежів", ставка плати за використання власних зерновозів перевізника складала 1136,00 грн. без ПДВ за вагоно-добу у вантажному та подорожньому рейсах по території України та за межами України.

Умовами пункту 4.1, 4.2 договору перевезення визначено, що розрахунки за договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця". Оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в розд. 14 договору.

По мірі виконання перевезень та надання послуг, перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати: провізних платежів за перевезення, зазначених в накладних; суми додаткових зборів та додаткових послуг за вільними тарифами; плати за використання власних вагонів перевізника за межами України, що відображається в щодобових інформаційних повідомленнях; штрафів на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами), інформаційних повідомлень, тощо; пені. Виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання договору (пункт 4.4 договору).

Згідно з п. 4.9 договору у випадку незгоди з нарахованими платежами та сумою списаних з особового рахунку коштів замовник для проведення перевірки письмово повідомляє перевізника на вказану в розд. 7 договору адресу. У випадку виявлення перевізником неправильного нарахування платежів здійснюється перерахунок, після чого надлишок списаних коштів зараховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати списуються кошти для оплати належних перевізнику платежів в порядку та строки передбачених законодавством.

За умовами п. 7.4 договору перевезення у випадку задоволення грошових вимог (претензій) замовника, перевізник має право відобразити відповідні грошові суми на особовому рахунку замовника в якості попередньої оплати.

Належним способом захисту в судовому порядку прав та інтересів замовника щодо відображення перевізником в особовому рахунку використання замовником коштів (провізних платежів, неустойки, відшкодування збитків, інших), є відновлення становища, яке існувало до їх порушення - внесення відповідних змін до особового рахунку замовника про зарахування коштів на нього.

Пунктом 9.4 договору визначено, що зміни (доповнення) до договору перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП. Зміни до договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення. Зміни до договору поширюються на всіх осіб, що приєдналися до договору. В окремих випадках, за заявою замовника допускається вступ в дію змін до договору раніше, ніж визначено вище. Якщо замовник не згоден з внесеними перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до договору в порядку передбаченому п. 9.3 договору або з власної ініціативи припинити дію договору у відносинах з ним. Замовлення та/або отримання послуг та/або їх оплата за договором засвідчує повну згоду замовника з договором та змінами до нього.

Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію (п. 12.1 договору).

У пункті 12.2 договору вказано, що договір або його окремі умови щодо певних послуг припиняється: за згодою сторін; за ініціативи однієї з сторін. Ініціатива перевізника про припинення договору має бути мотивованою; з підстав визначених законодавством.

Відповідно до п. 12.3 договору з ініціативи однієї зі сторін договір вважається припиненим (розірваним) у відносинах з нею через 20 днів з моменту направлення протилежній стороні відповідного повідомлення, але не раніше завершення всіх послуг, яке розпочато і не завершено, в частині таких послуг.

За змістом п. 12.4 договору дію додаткових умов до договору може бути припинено в односторонньому порядку шляхом направлення однією стороною іншій стороні повідомлення про їх припинення. У такому випадку дія відповідного додатку вважається припиненою через 10 днів з дня направлення відповідного інформаційного повідомлення стороною, що ініціювала припинення.

Пунктом 12.6 договору визначено, що всі правовідносини за цим договором, що розпочалися до дати припинення дії договору регулюються положеннями цього договору до повного здійснення розрахунків та виконання інших зобов`язань сторін.

У випадку, якщо після припинення договору замовник продовжує замовляти та отримувати послуги за договором, договір вважається автоматично продовженим до припинення договору у встановленому ним порядку, окрім випадку припинення договору перевізником з всіма замовниками одночасно (п.12.11 договору).

Пунктом 13 договору визначено, що невід`ємною частиною договору є додатки, а саме: 1-1 "Ставки плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів що надаються за вільними тарифами", 1-2 "Ставки плат, коефіцієнти та умови платежів", 1-3 "Умови організації перевезення вантажів на власних транспортерах перевізника, проїзду бригад супроводження великовагових транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад", 1-4 "Умови накопичення вагонів", 1-5 "Умови продажу послуг з використання вагонів АТ "Укрзалізниця" із застосуванням ЕТС "ProZorro.Продажі"", 1-6 "Умови при здійсненні замовником публічної (державної закупівлі) послуг", 1-7 "Умови надання послуги подача й забирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльні вантажні станції, для виконання комерційних операцій, а також роботи пов`язані з прийманням, видачею, навантаженням і вивантаженням", 2-1 - 2-11, та інші додатки, оприлюднені перевізником.

За умовами пункту 13.1 договору у випадку, якщо додатками до договору визначені умови інші ніж в основному тексті договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту договору.

19.06.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АП Марін" (замовник за договором) направило відповідачу в електронній формі заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №39882242/2020-0001 від 19.06.2020 року та отримало у відповідності до п. 1.10 договору від АТ "Українська залізниця" інформаційне повідомлення № 40-39882242/2020-0001 від 19.06.2020 про укладення договору та присвоєння кодів: відправника/одержувача: 0622; платника: 8373060, який використовується як номер договору, і відкриття особового рахунку з ідентичним номером.

Отже, між Товариством з обмеженою відповідальністю "АП Марін" та Акціонерним товариством "Українська залізниця" укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8373060, який діє з 01.07.2020.

Відповідач, в рамках укладеного договору, запровадив нову/додаткову послугу, а саме перевезення вантажів з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника, за посиланням http://uz-cargo.com/news.html#n201102, та розпочав приймання замовлень вантажовідправників на отримання даної послуги, про що було розміщено інформацію на офіційному веб-сайті АТ "Укрзалізниця".

25.06.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АП Марін" відповідно до договору подало замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами №39882242/2020-00003: початок періоду замовлення: 07.2020; завершення періоду замовлення: 03.2021; кількість місяців: 9; тип рухомого складу: зерновози; щомісячна кількість рухомого складу: 200.

02.07.2020 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" розглянуто та погоджено замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "АП Марін" від 25.06.2020 року №39882242/2020-00003 про надання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами: початок періоду замовлення: 07.2020; завершення періоду замовлення: 03.2021; кількість місяців: 9; тип рухомого складу: зерновози; щомісячна кількість рухомого складу: 94; нормативна кількість діб: 7; ставка плати за використання вагону перевізника: 682,00 грн, що підтверджується Повідомленням про погодження замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 02.07.2020 року № УЗ-39882242/2020-00004.

21.07.2020 року АТ "Укрзалізниця" оприлюднено нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та повідомлено, що змінами, які вступають в дію 21.08.2020, проіндексовано розмір ставок плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами (додаток 1-1 до Договору) і доповнено договір умовами надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (додатки 1-8, 2-12 - 2-16), які є невід`ємною частиною договору.

Попередньо умови перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника були викладені в додатковій угоді №3 від 19.06.2020 до договору про надання послуг №10545/ПЗЗ-2018 від 15.02.2018.

Відповідно до п.2.1 додатку 1-8, перевізник надає замовнику послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (узгоджена щомісячна кількість вагонів визначеного роду рухомого складу протягом узгодженого сторонами строку надання послуги), надалі в цьому додатку до договору - послуга. Замовник здійснює оплату такої послуги відповідно до умов цього додатку до договору.

Згідно п.2.2 додатку 1-8 сторони домовились, що у випадку надання такої послуги, до відповідних відносин застосовуватимуться спеціальні умови цього додатку до договору, які матимуть пріоритет над умовами договору. Умови договору, не визначені цим додатком до договору, застосовуватимуться в частині, що не суперечить цьому додатку до договору.

Пунктом 4.1 додатку 1-8 визначено, що замовник має право надати перевізнику замовлення послуги до дати, вказаної в оголошенні. Скасувати подане замовлення до дати закінчення подання замовлень, визначеної в оголошенні, без нарахування та сплати неустойки.

Відмовитись від погодженого замовлення (скасувати замовлення), повідомивши про таке перевізника шляхом направлення йому повідомлення про скасування замовлення (за формою відповідно до додатку 2-15 до договору) не пізніше ніж за три робочих дні до дати скасування замовлення в порядку, визначеному цим додатком до договору, при цьому замовник зобов`язаний сплатити неустойку за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, зазначений у погодженому замовленні, передбачену в розд. 7 цього додатку до договору (пункт 4.4 договору).

Відмовитись від погодженого замовлення (скасувати замовлення) у випадку незгоди замовника з зменшенням перевізником обсягу перевезень (кількості вагонів) при погодженні замовлення, повідомивши про таке перевізника протягом двох робочих днів від дня отримання повідомлення про погодження замовлення, шляхом направлення перевізнику повідомлення про скасування замовлення (за формою відповідно до додатку 2-15 до Договору) без сплати неустойки. У разі ненадання такої відмови протягом встановлено в цьому пункті строку, замовлення вважається погодженим сторонами.

За умовами пункту 4.2 додатку 1-8 замовник зобов`язаний у строки, передбачені Правилами планування перевезень вантажів, надати через Систему планування перевезень щомісячне замовлення на перевезення та заявку на подачу порожніх вагонів, та узгодити їх з причетними організаціями (одержувачем, експедитором, портом та іншими причетними). Здійснювати навантаження власних вагонів перевізника відповідно до замовлення та погоджених перевізником заявок.

Сплатити неустойку відповідно до розд. 7 цього додатку до договору у випадку відмови замовника від своєчасно поданих та технічно придатних для використання вагонів або скасування вантажовідправником погодженого замовлення, а також у випадку навантаження і відправки меншої кількості вагонів перевізника, ніж визначено в погодженому замовленні.

Так, пунктом 7.2 Додатку 1-8 визначено, що замовник, у разі невиконання погодженого замовлення в цілому або у випадку навантаження і відправки поданих перевізником під навантаження вагонів у кількості меншій ніж визначено в погодженому замовленні щомісячно, сплачує неустойку в розмірі, який розраховується за наведеною у Додатку 1-8 формулою.

У пункті 7.3 Додатку 1-8 узгоджено, що у разі наявності на особовому рахунку замовника достатньої суми коштів для сплати неустойки, сплата неустойки замовником здійснюється шляхом списання перевізником грошових коштів з особового рахунку замовника в останній календарний день кожного місяця із сум грошових коштів, перерахованих замовником для виконання грошового зобов`язання за договором, та факт списання такої неустойки відображається перевізником в інформаційному повідомленні в особовому рахунку замовника і підтверджується зведеною відомістю.

У разі відсутності на особовому рахунку замовника достатньої кількості сум грошових коштів для сплати неустойки, неустойку має бути сплачено замовником не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, шляхом внесення грошових коштів на особовий рахунок замовника для виконання грошового зобов`язання за договором.

Умови цього додатку до договору з дня його оприлюднення застосовуються до відносин, які виникли між сторонами за укладеними раніше договорами про надання послуг з додатковими угодами до них про перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника, за їх наявності (п. 8.1 додатку 1-8)

25.08.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АП Марін" відповідно до договору подало замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами №39882242/2020-00078: початок періоду замовлення: 09.2020; завершення періоду замовлення: 08.2021; кількість місяців: 12; тип рухомого складу: зерновози; щомісячна кількість рухомого складу: 250.

27.08.2020 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" розглянуто та погоджено замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "АП Марін" від 25.08.2020 року №39882242/2020-00078 про надання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами: початок періоду замовлення: 09.2020; завершення періоду замовлення: 08.2021; кількість місяців: 12; тип рухомого складу: зерновози; щомісячна кількість рухомого складу: 166; нормативна кількість діб: 7; ставка плати за використання вагону перевізника: 584,00 грн., що підтверджується Повідомленням про погодження замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 27.08.2020 року № УЗ-39882242/2020-00079.

19.10.2020 року АТ "Укрзалізниця" оприлюднено нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та повідомлено, що змінами, які вступають в дію з 20.10.2020, знижено ставки плати за надані послуги.

У зв`язку з цим, 20.10.2020 відповідач направив позивачу повідомлення № УЗ-39882242/2020-00098 про зміну умов погодженого замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами до раніше направленого повідомлення від 25.06.2020 № 39882242/2020-00003, а саме про зниження ставки плати за використання вагону перевізника на період з 20.10.2020 до 18.11.2020 у розмірі 650,00 грн для перевезення у зерновозах, вагонах для перевезення борошна умовного типу 972.

Отже, на момент подання замовлень позивачем на отримання даної послуги базова ставка плати за використання вагону-зерновозу перевізника становила 1136,00 грн./доба без ПДВ, а ставка плати за використання вагону-зерновозу перевізника згідно послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами за дванадцять місяців становила 584 грн/доба без ПДВ та 682,00 грн/доба (650 грн з 20.10.2020) без ПДВ за дев`ять місяців.

Як зазначає позивач, такі умови надавали можливість йому, як замовнику послуги, взяти на себе зобов`язання по здійсненню замовленої кількості відправлень щомісяця, протягом року та виконувати їх, адже позивач мав цінову (конкурентну) перевагу перед тими вантажовідправниками, які не укладали з АТ "Укрзалізниця" Додатку № 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом i планують разове використання вагону за ставкою 1136,00 грн./доба без ПДВ.

Втім, 04.09.2020 року на офіційному сайті АТ "Укрзалізниця" оприлюднено нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом із оновленими (зміненими) ставками плати, коефіцієнтами та умовними платежами за використання власних вагонів перевізника (додаток № 1-2 до договору), яким було введено поетапне зниження базової загальної ставки за використання вагону-зерновозу перевізника за наступним графіком з 05.09.2020 року - 800,00 грн. за одиницю без ПДВ, з 06.10.2020 року - 900,00 грн. за одиницю без ПДВ та з 05.11.2020 року - 1000,00 грн. за одиницю, без ПДВ.

19.10.2020 року на офіційному сайті АТ "Укрзалізниця" розміщено повідомлення про повторну зміну базової загальної ставки за використання вагону-зерновозу перевізника, а саме з 20.10.2020 року по 18.11.2020 року - 650,00 грн./доба без ПДВ, з 19.11.2020 року - 1000,00 грн./доба без ПДВ.

У зв`язку з тим, що зменшення базової ставки плати за використання вагону-зерновозу відповідачем відбулось вже після того, як позивачем було замовлено у відповідача послугу довгострокових вагонів на інших цінових умовах, що повністю нівелювало доцільність та економічну обґрунтованість здійснених замовлень і призвело до неможливості повного виконання своїх зобов`язань позивачем через відмову вантажоодержувачів від приймання вагонів та погодження планів, останній надіслав відповідачу лист №578 від 03.11.2020 про розірвання укладеного додатку 1-8 та замовлення від 25.06.2020, від 25.08.2020 за згодою сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди без застосування до замовника штрафних санкцій.

У відповідь на лист позивача, відповідач у листі № ЦТЛ-19/1764 від 12.11.2020 повідомив, що невиконання замовлення не є масовим явищем, а умови припинення послуги з замовниками встановлені в п. 4.1.3 Додатку 1-8 до договору.

13.11.2020 року рішенням правління АТ "Укрзалізниця" продовжено термін дії до 31.12.2020 року (включно) ставок плати за використання власних вагонів перевізника (Спл) у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України, а саме з 20.10.2020 року - 650,00 грн./доба без ПДВ, з 01.01.2021 року - 1000,00 грн./доба без ПДВ.

10.12.2020 року на сайті філії Центр транспортної логістики АТ "Укрзалізниця" http://uz-cargo.com/ було опубліковано інформацію щодо продажів із застосуванням ЕТС "ProZorro.Продажі" послуг з використання вагонів власності перевізника за методом покрокового зниження стартової ціни ("Голландський аукціон") на зерновози, вагон для перевезення муки умовного типу 972 - 533,00 грн./вагон на добу (без ПДВ).

При цьому, перегляд ставки на перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами не відбувався.

З огляду на викладене, 16.12.2020 на підставі пункту 12.4 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8373060, позивач надіслав відповідачу повідомлення №627/2 про припинення додаткових умов, визначених у Додатку 1-8 до договору перевезення, у якому повідомив відповідача про припинення дії додаткових умов, визначених в додатку 1-8 з 31.12.2020 року та зазначив, що з вказаної дати припиняються всі зобов`язання за додатком 1-8, в тому числі зобов`язання замовника щодо навантаження власних вагонів перевізника відповідно до замовлення, а також втрачають силу умови щодо відповідальності сторін, передбачені розділом 7 Додатку 1-8.

05.01.2021 відповідач надав відповідь на лист-повідомлення № 627/2 від 16.12.2020 щодо зміни договору перевезення в частині припинення дії Додатку 1-8, у якому зазначив, що умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту договору, а у відповідності до п. 4.1.3 Додатку 1-8 замовник має право відмовитись від погодженого замовлення повідомивши про таке перевізника шляхом направлення повідомлення через особистий кабінет замовника через АС "Клієнт-УЗ", при цьому зобов`язаний сплатити неустойку за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, у зв`язку з чим просив дотримуватись взятих на себе зобов`язань відповідно до умов договору перевезення.

Разом з цим, відповідач списав неустойку за не реалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами за січень 2021 року у розмірі 1127364,00 грн, яка обліковувалась по особовому рахунку позивача № НОМЕР_1 .

Позивач, вважаючи, що відповідач безпідставно нарахував та списав за рахунок передоплати неустойку, що свідчить про його незгоду з припиненням в односторонньому порядку за ініціативою позивача на підставі п. 12.4 договору додаткових умов, визначених в додатку 1-8 до договору перевезення, звернувся до суду з позовом про визнання таким, що припинив свою дію з 31.12.2020 додаток № 1-8 та стягнення безпідставно утриманих грошових коштів.

Відповідач, в свою чергу, заперечив проти позову з огляду на те, що припинення в односторонньому порядку за ініціативою позивача Додатку 1-8 до договору перевезення має відбуватись в порядку, передбаченому п.4.1.3 Додатку 1-8, оскільки умови додатку згідно п.13.1 договору перевезення, мають пріоритет над договором, що позивачем не дотримано. Також, відповідач зазначає, що позивачем обрано спосіб захисту, який не відповідає приписам ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та умовам п. 7.4 Договору перевезення, так як виявивши необґрунтоване відображення у своєму особовому рахунку спірної суми як використаної, позивач має звернутись до відповідача з відповідною вимогою про відновлення цієї суми на особовому рахунку, а не про її стягнення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в статті 180 ГК України, відповідно до якої зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договором є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Приписами частини 1, 2 статті 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ст. 307 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як визначено у ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що між сторонами було укладено публічний договір приєднання - договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, який за своєю правовою природою поєднує умови договорів про перевезення вантажу із договором про надання послуг в частині надання вантажного вагону для перевезення вантажів та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення.

Волевиявлення щодо його укладення в порядку ст. 634 ЦК України виявлено позивачем у заяві про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

Невід`ємною частиною вказаного договору, в редакції, що оприлюднена 21.07.2020 та вводиться в дію 21.08.2020, у розділі 13, визначено, з-поміж інших, Додаток 1-8 "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника", згідно з п. 2.1 якого перевізник надає замовнику послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (узгоджена щомісячна кількість вагонів визначеного роду рухомого складу протягом узгодженого сторонами строку надання послуги), надалі в цьому додатку до договору - послуга. Замовник здійснює оплату такої послуги відповідно до умов цього додатку до договору.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою - другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, у зазначеній нормі наведено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору. Належна реалізація відповідачем передбачених договором прав на його дострокове розірвання виключає застосування до нього штрафних санкцій.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором (аналогічну правову позицію викладено у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 №916/1684/18).

Пунктом 12.4 договору встановлено, що дію додаткових умов до договору може бути припинено в односторонньому порядку шляхом направлення однією стороною іншій стороні повідомлення про їх припинення. У такому випадку дія відповідного додатку вважається припиненою через 10 днів з дня направлення відповідного інформаційного повідомлення стороною, що ініціювала припинення.

Отже, умовами пункту 12.4 договору перевезення узгоджений порядок припинення в односторонньому порядку дії додаткових умов до договору перевезення, які викладені у формі додатку до договору, тобто можливість припинення в односторонньому порядку Додатку 1-8 і пункт 12.4 не передбачає будь-яких умов, за існування яких сторона може скористатись таким правом на односторонню відмову від додаткових умов.

При цьому, під час розгляду справи, судом за результатом дослідження умов Додатку 1-8 до договору не встановлено іншого порядку припинення дії додаткових умов, а ніж визначено в п. 12.4 договору, в свою чергу, право на припинення дії додаткових умов в повному обсязі та право на відмову від здійсненого замовлення за додатковими умовами є різними за своєю правовою природою, що спростовує доводи відповідача про встановлення спірним додатком іншого порядок припинення дії додаткових умов, а ніж встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2020 на підставі пункту 12.4 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8373060, позивач надіслав відповідачу повідомлення №627/2, у якому повідомив відповідача про припинення дії додаткових умов, визначених в додатку 1-8, з 31.12.2020 року.

В той же час, умовами пункту 12.4 договору визначено, що у випадку направлення однією стороною іншій стороні повідомлення про припинення, дія відповідного додатку вважається припиненою через 10 днів з дня направлення відповідного інформаційного повідомлення стороною, що ініціювала припинення.

За таких обставин, враховуючи, що позивач скористався своїм правом на припинення в односторонньому порядку дії додаткових умов до договору перевезення, які викладені у формі додатку 1-8 до договору, направивши відповідачу 16.12.2020 відповідне інформаційне повідомлення, дія додаткових умов, викладених в додатку 1-8, є припиненою у встановлений умовами пункту 12.4 договору строк.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

Так, відповідно до статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Позивач, враховуючи, що відповідач заперечує факт припинення дії додатку 1-8 до договору, просить, зокрема, визнати таким, що припинив свою дію з 31.12.2020 Додаток 1-8 до договору. Тобто звертаючись до суду з даними вимогами, позивач фактично просить установити певні обставини та надати їм відповідну правову оцінку.

Разом з тим встановлення певних обставин є неналежним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та законних інтересів учасників господарських відносин.

Зважаючи на зміст позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що фактично такі вимоги не відповідають встановленим законом способам захисту прав, а спрямовані на встановлення судом певних юридичних фактів, що не передбачено вимогами чинного законодавства.

Звертаючись до суду з вимогою щодо визнання таким, що припинив свою дію з 31.12.2020 Додаток 1-8 до договору, позивач фактично прагне досягти правової визначеності, а саме прагне підтвердження судом припинення правовідношення за вказаним Додатком та права нараховувати неустойку. Водночас відповідно до абзацу 2 частини другої статті 20 Господарського кодексу України у цьому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем в цій частині позовних вимог обрано спосіб захисту, який не передбачений діючим законодавством та який не забезпечує захист його порушених прав, адже останній вимагає у такий спосіб не захистити порушене право, а встановити юридичний факт, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Відтак, позовні вимоги в цій частині не можуть бути визнані обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим позивач просить суд стягнути з АТ "Українська залізниця" безпідставно списану неустойку, нараховану в зв`язку з порушенням погодженого обсягу перевезень з узгодженими строками та обсягами за січень 2021 року в сумі 1127364,00 грн.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

В даному випадку, спірні кошти були перераховані позивачем відповідачу як попередня оплата в межах укладеного між сторонами договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8373060, який є діючим.

Так, умовами пункту 4.1, 4.2 договору перевезення визначено, що розрахунки за договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця". Оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в розд. 14 договору.

По мірі виконання перевезень та надання послуг, перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати: провізних платежів за перевезення, зазначених в накладних; суми додаткових зборів та додаткових послуг за вільними тарифами; плати за використання власних вагонів перевізника за межами України, що відображається в щодобових інформаційних повідомленнях; штрафів на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами), інформаційних повідомлень, тощо; пені. Виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання договору (пункт 4.4 договору).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, на підставі узгодженого між сторонами порядку розрахунків, відповідач в січні 2021 року з перерахованої позивачем на особовий рахунок, в межах укладеного договору перевезення, який є діючим, попередньої оплати списав спірну суму як неустойку за не реалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами.

Позивач же вважає, що відповідач безпідставно використав здійснену ним передплату за договором для оплати неустойки в січні 2021 року за не реалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами, оскільки додаткові умови, що викладені в Додатку 1-8 до договору, які і регулювали порядок надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагона перевізника і встановлювали списану відповідачем неустойку, припинили свою дію в грудні 2020 року.

Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 (із змінами та доповненнями) встановлено, що остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення (п. 1.3).

Розрахункові підрозділи залізниць здійснюють безготівкові розрахунки з відправниками, одержувачами та експедиторами через установи банків за перевезення вантажів, вантажобагажу та за надання додаткових послуг (п. 2.1).

Розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору, згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника. Платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг (п. 2.3, 2.5).

Отже, особові рахунки відправників, одержувачів, експедиторів, не є рахунками, тотожними рахункам, які відкриваються установами банків чи інших фінансових установ, оскільки ні залізниця, ані її розрахунковий підрозділ не є банківською установою та кошти у вигляді попередньої оплати від згаданих осіб надходять на спеціальний рахунок розрахункового підрозділу відповідної залізниці, відкритому у банківській установі. Цей рахунок, є одним з рахунків саме залізниці, а не її клієнта.

Відповідно до п.п. 2.6, 2.10 Правил розрахунків, розрахунковий підрозділ залізниць веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Пунктом 4.9 договору перевезення визначено, що у випадку незгоди з нарахованими платежами та сумою списаних з особового рахунку коштів замовник для проведення перевірки письмово повідомляє перевізника на вказану в розд. 7 Договору адресу. У випадку виявлення перевізником неправильного нарахування платежів здійснюється перерахунок, після чого надлишок списаних коштів зараховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати списуються кошти для оплати належних перевізнику платежів в порядку та строки передбачених законодавством.

За умовами пункту 7.4 договору перевезення у випадку задоволення грошових вимог (претензій) замовника, перевізник має право відобразити відповідні грошові суми на особовому рахунку замовника в якості попередньої оплати.

Належним способом захисту в судовому порядку прав та інтересів замовника щодо відображення перевізником в особовому рахунку використання замовником коштів (провізних платежів, неустойки, відшкодування збитків, інших), є відновлення становища, яке існувало до їх порушення - внесення відповідних змін до особового рахунку замовника про зарахування коштів на нього.

Таким чином, повернення надлишково стягнутих сум чи неправильного нарахування платежів, відбувається шляхом внесення відповідних змін до особового рахунку замовника, і саме такий спосіб захисту порушеного права узгоджений сторонами в укладеному між ними договорі, що не суперечить вимогам чинного законодавства, а не стягнення безпідставно отриманих коштів як визначив позивач.

Водночас, судом встановлено, що 25.08.2020 року, тобто після введення в дію нової редакції договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, який доповнено додатковими умовами надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (спірний додаток 1-8), Товариство з обмеженою відповідальністю "АП Марін" подало замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами №39882242/2020-00078, яке 27.08.2020 розглянуто та погоджено відповідачем. Також, на виконанні перебувало погоджене відповідачем замовлення позивача від 25.06.2020 №39882242/2020-00003.

Пунктом 4.1 додатку 1-8 визначено, що замовник має право, зокрема, відмовитись від погодженого замовлення (скасувати замовлення), повідомивши про таке перевізника шляхом направлення йому повідомлення про скасування замовлення (за формою відповідно до додатку 2-15 до договору) не пізніше ніж за три робочих дні до дати скасування замовлення в порядку, визначеному цим додатком до договору, при цьому замовник зобов`язаний сплатити неустойку за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, зазначений у погодженому замовленні, передбачену в розд. 7 цього додатку до договору.

У встановленому пунктом 4.1 додатку 1-8 до договору порядку позивач не звертався до відповідача про скасування погодженого замовлення.

Натомість 16.12.2020 позивач скористався своїм правом, визначеним пунктом 12.4 договору, на припинення в односторонньому порядку дії додаткових умов до договору перевезення, які викладені у формі додатку 1-8 до договору в повному обсязі, направивши відповідачу відповідне інформаційне повідомлення.

Отже, позивач реалізував своє право на припинення дії додаткових умов до договору в повному обсязі, в процесі виконання вже погоджених замовлень, що свідчить про односторонню відмову позивача від погоджених замовлень, а відповідно і наявність обов`язку сплатити у встановленому договором та його невід`ємними частинами порядку та розмірі, штрафні санкції, втім лише в межах строку дії додаткових умов, оформлених Додатком 1-8.

При цьому, обставини щодо зміни перевізником базової ставки плати за використання вагону-зерновозу перевізника та невиконання контрагентами позивача своїх зобов`язань за договорами/контрактом мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності.

Так, сторони у справі є господарюючими суб`єктами та несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до статей 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема самостійного формування підприємцем програми діяльності, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, а також у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18.

Здійснюючи замовлення послуг на умовах Додатку 1-8 до договору, позивач шляхом вільного волевиявлення прийняв на себе ризик невиконання умов замовлення і, реалізація позивачем встановленого умовами пункту 12.4 договору права на припинення дії додаткових умов до договору в повному обсязі в односторонньому порядку, не звільняє замовника від відповідальності за не виконання вже погоджених замовлень на умовах, які діяли до припинення дії додатку і в строк до припинення правовідносин за додатковими умовами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності та враховуючи, визначені законом та договором способи захисту, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні, заявлених позивачем, позовних вимог.

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АП Марін" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання таким, що припинив свою дію додаток 1-8 до договору про надання послуг та стягнення 1127364,00 грн відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2021.

Суддя Т.В. Васильченко