ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року

м. Київ

Справа № 916/1769/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Уркевич В. Ю.- головуючий, Чумак Ю. Я., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Курортний»

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 (головуючий суддя Разюк Г. П., судді Колоколов С. І., Савицький Я. Ф.) і рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2021 (суддя Желєзна С. П.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Курортний»

до Одеської міської ради,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 , 4) ОСОБА_4

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити певні дії,

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

третіх осіб- Черкеса В. О. (адвокат).

СУТЬ СПОРУ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Курортний» (далі - ТОВ «Комплекс «Курортний») та Одеська міська рада (далі - Одеська міськрада) уклали договір оренди земельної ділянки.

2. У червні 2020 року ТОВ «Комплекс «Курортний» звернулося до суду з позовом до Одеської міськради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення проїзду та демонтажу паркану, залізних воріт та трансформаторної підстанції.

3. Позивач стверджує, що відповідач своїми діями перешкоджає йому у користуванні орендованою земельною ділянкою. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, в позові відмовив. ТОВ «Комплекс «Курортний» звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

4. У цій справі перед Верховним Судом постало питання щодо того, чи може позивач звернутися з позовом про усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов) за наявності між позивачем та відповідачем договірних відносин з приводу цього майна.

5. Верховний Суд відмовив в задоволенні касаційної скарги, виходячи з таких міркувань.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

6. 18.06.2020 ТОВ «Комплекс «Курортний» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської міськради про:

- усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Одеса, провулок Курортний, 2, та знаходиться у користуванні позивача на підставі договору оренди землі від 19.08.2004, шляхом відновлення проїзду та демонтажу паркану, залізних воріт та трансформаторної підстанції, які розташовані за адресою: м. Одеса, провулок Курортний, 2 з боку будинків, що розташовані за адресою: м. Одеса, провулок Курортний, 2/1, 2/2, 2/3, 2/5 ;

- зобов`язання відповідача демонтувати паркан, залізні ворота та трансформаторну підстанцію, встановлені на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Одеса, провулок Курортний, 2 з боку будинків, що розташовані за адресою: м. Одеса, провулок Курортний, 2/1, 2/2 , 2/3 , 2/5 .

7. Позов мотивовано тим, що після отримання дозволу на виконання будівельних робіт позивачу стало відомо про розміщення на орендованій ним земельній ділянці огорожі (паркану) та трансформаторної підстанції, які перешкоджають йому використовувати земельну ділянку у господарській діяльності, крім того, на проїзді до ділянки встановлені залізні ворота, в результаті чого позивач не має доступу до земельної ділянки з боку вул. Гагарінське плато.

8. Додатково ТОВ «Комплекс «Курортний» в позовній заяві посилається на відсутність рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи користування будь-яких осіб та на наявність у відповідача контрольної функції у сфері землекористування.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

9. 19.08.2004 між Одеською міськрадою (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Валентина» (правонаступником якого є ТОВ «Комплекс «Курортний») (орендар) було укладено договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л. І. та зареєстрований в реєстрі за № 8491 (далі - договір оренди землі), відповідно до пунктів 1.1 якого орендодавець передає у строкове платне користування орендаря земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, провулок Курортний, 2.

10. В оренду передається земельна ділянка, загальною площею 29 273 кв. м., в тому числі:

- земельна ділянка площею 25 250 кв. м. - для експлуатації та обслуговування будівель та споруд курсової бази, зі строком користування 50 років;

- земельна ділянка площею 3 088 кв. м. - для улаштування запроектованої вулиці, зі строком користування 5 років;

- земельна ділянка площею 935 кв. м. - для організації проїзду, зі строком користування 5 років.

11. 29.09.2004 між орендарем та орендодавцем було підписано акт приймання-передачі вказаної земельної ділянки згідно з договором оренди землі.

12. Протягом строку дії договору щодо земельної ділянки площею 935,00 кв. м., на якій на теперішній час розташовані об`єкти, демонтувати які вимагає ТОВ «Комплекс «Курортний», останнє не використало її за призначенням та не організувало передбачений договором проїзд.

13. 04.07.2012 Одеське міське управління земельних ресурсів листом № 01-18/1205-04 із посиланням на умови договору оренди землі щодо п`ятирічного строку оренди земельних ділянок площею 3 088 кв. м. та 935 кв. м. повідомило ТОВ «Комплекс «Курортний» про необхідність повернення Одеській міській раді вказаних земельних ділянок.

14. ТОВ «Комплекс «Курортний» повертати земельні ділянки відмовилось та звернулося з позовом про поновлення строку дії вказаного договору в частині оренди земельних ділянок площею 3 088 кв. м. та 935 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, провулок Курортний, 2.

15. Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2012 у справі № 5017/2584/2012 позовні вимоги ТОВ «Комплекс «Курортний» до Одеської міськради, Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міськради задоволені, проте постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2013 це рішення скасовано і в задоволенні позовних вимог відмовлено.

16. Також, рішенням Господарського суду Одеської області від 10.09.2020 у справі № 916/3310/19, яке 06.10.2020 набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Комплекс «Курортний» до Одеської міськради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про внесення змін до пункту 3.1 договору оренди землі, зокрема, викладення його в наступній редакції: « 3.1. Зазначена земельна ділянка, загальною площею 29 273 кв. м надається у володіння і користування орендаря, в тому числі: земельна ділянка, площею 25 250 кв. м., терміном на 50 (п`ятдесят) років до 19 серпня 2054 року, для експлуатації та обслуговування будівель і споруд курсової бази; земельна ділянка, площею 3 088 кв. м, терміном на 5 (п`ять) років до 24 червня 2024 року, для улаштування запроектованої вулиці; земельна ділянка, площею 935 кв. м, терміном на 5 (п`ять) років до 24 червня 2024 року, для організації проїзду», оскільки встановлено, що строк дії договору оренди землі в частині оренди земельних ділянок площею 3 088 кв. м та 935 кв. м закінчився ще 29.09.2009.

17. З інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 05.06.2020 вбачається, що земельна ділянка загальною площею 0,0935 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, провулок Курортний, 2 (кадастровий номер :51:003:0082), належала до земель комунальної власності і була виділена для організації проїзду позивачу, однак після завершення дії договору оренди іншім особам у такому вигляді не передавалася, а отже припинила своє існування як об`єкт цивільних прав.

18. Крім того, як повідомлено Приморською районною адміністрацією Одеської міськради позивачу, рішенням Одеської міськрада від 27.08.2014 № 5286-VI земельна ділянка за адресою м. Одеса, провулок Курортний, 2/2, площею 82,5 кв. м включена до Переліку спеціальних земельних ділянок паркування транспортних засобів на території м. Одеси, що віднесено до відання Комунального підприємства «Одестранспарксервіс».

Короткий змість рішень судів першої та апеляційної інстанцій

19. Господарський суд Одеської області рішенням від 07.04.2021, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021, у позові відмовив.

20. Ухвалюючи судові рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що:

- позивач має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном, оскільки він є користувачем земельної ділянки на підставі договору оренди;

- позивачем неправильно обрано спосіб судового захисту порушених прав, оскільки між відповідачем та позивачем існують договірні відносини і в такому разі захист порушеного права здійснюється за допомогою зобов`язально-правових способів;

- матеріали справи не містять належних та допустимих доказів порушення прав позивача та того, що саме Одеська міськрада їх порушила.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог

21. У липні 2021 року ТОВ «Комплекс «Курортний» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 і рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2021, в якій просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги та заперечень на неї

22. Підставами звернення з касаційною скаргою ТОВ «Комплекс «Курортний» зазначає пункти 1 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

23. На обґрунтування підстав касаційного оскарження ТОВ «Комплекс «Курортний» посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми права, зокрема статтю 391 Цивільного кодексу України, пункти б, д частини третьої статті 152 Земельного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 350/1091/16-ц, від 30.01.2019 у справі № 350/1969/14-ц, від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17, від 05.03.2020 у справі № 910/9665/17, від 31.03.2021 у справі № 467/1496/16-ц, від 07.04.2021 у справі № 308/13730/15, від 27.04.2021 у справі № 372/1617/18.

24. ТОВ «Комплекс «Курортний» в касаційній скарзі стверджує про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема статей 73, 74, 76, 86, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України та зазначає про те, що суди не дослідили графічні матеріали до технічного звіту від 01.06.2021 № 17/1 про виконання топографо-геодезичних робіт за адресою: м. Одеса, пров. Курортний, 2, виконаного інженером-геодезистом Маріновим О. Л. (сертифікат № 0114320), та додатки до нього, рішення Одеської міськради від 16.09.2020 № 6455/VII, а суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, необґрунтовано відмовив у прийнятті уточненої позовної заяви, чим не врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03.08.2020 у справі № 911/2139/19.

25. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, надали спільний відзив на касаційну скаргу, в якому просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

26. Відзив обґрунтований тим, що правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається ТОВ «Комплекс «Курортний», стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається.

27. Також у відзиві зазначено, що суд першої інстанції правомірно не прийняв уточнену позовну заяву, оскільки за змістом це була заява про одночасну зміну підстав та предмету позову, що не допускається. Доводи скаржника зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів судом касаційної інстанції, що виходить за межі касаційного розгляду.

28. Додатково треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача надали спільне клопотання про закриття касаційного провадження у справі № 916/1796/20 на підставі пунктів 4, 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

29. Одеська міськрада правом на подання письмового відзиву на касаційну скаргу, передбаченого статтею 295 Господарського процесуального кодексу України, не скористалася.

30. У судовому засіданні представник третіх осіб заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити оскаржувані судові рішення без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

31. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

32. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представника третіх осіб, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке

Щодо можливості звернення з негаторним позовом за наявності договірних відносин між позивачем та відповідачем

33. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

34. Частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

35. Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), по-друге - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику.

36. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

37. Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

38. Частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

39. З урахуванням наведених положень законодавства власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

40. Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17, на яку посилається скаржник в касаційній скарзі.

41. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17 (провадження № 12-26гс19) викладено правовий висновок про те, що звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

42. Залежно від характеру посягання на права власника і змісту захисту, який надається власнику, виділяються речово-правові та зобов`язально-правові засоби захисту права власності.

43. Речові засоби захисту права власності та інших речових прав покликані захищати ці права від безпосереднього неправомірного впливу будь-яких осіб. До речово-правових позовів належать: вимоги до незаконного володільця про витребування майна (віндикаційний позов); вимоги власника щодо усунення порушень права власності, які не пов`язані з володінням (негаторний позов); вимоги власника про визнання права власності.

44. Зобов`язально-правові позови базуються, як правило, на договорах, але можуть ґрунтуватися і на недоговірних зобов`язаннях.

45. Предметом негаторного позову є вимога власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

46. Отже, право власності як абсолютне право має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення. Тому встановлення саме зазначених обставин належить до предмета доказування у справах за такими позовами. Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 909/392/19.

47. Крім того, у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 910/1310/19 викладено правовий висновок про те, що умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

48. Близькі за змістом висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17 та від 07.04.2021 у справі № 308/13730/15, на які посилається ТОВ «Комплекс «Курортний» в касаційній скарзі.

49. Судами першої та апеляційної інстанцій застосовано норми права з урахуванням вказаних правових висновків Верховного Суду та в оскаржуваних судових рішеннях зазначено про можливість у позивача як титульного володільця земельної ділянки звернутися до суду з негаторним позовом за умови доведеності протиправності дій (бездіяльності) відповідача.

50. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) та постанові Верховного Суду від 03.06.2021 у справі № 916/1666/18 викладено правовий висновок про те, що однією з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

51. У цій справі до суду з негаторним позовом звернулося ТОВ «Комплекс «Курортний» до Одеської міськради стосовно земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Одеса, провулок Курортний, 2. Вказана земельна ділянка знаходиться в користуванні позивача на підставі договору оренди землі, укладеного між позивачем та відповідачем.

52. Таким чином, суди попередніх інстанцій у справі, рішення в якій переглядаються, дійшли правильного висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту.

53. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Щодо підстав касаційного оскарження

54. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, ТОВ «Комплекс «Курортний» зазначає, що судами попередніх інстанції неправильно застосовано норми матеріального права без урахування правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 350/1091/16-ц, від 30.01.2019 у справі № 350/1969/14-ц, від 05.03.2020 у справі № 910/9665/17, від 31.03.2021 у справі № 467/1496/16-ц, від 27.04.2021 у справі № 372/1617/18 у подібних правовідносинах.

55. Суд касаційної інстанції зазначає, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

56. Верховний Суд вважає, що доводи ТОВ «Комплекс «Курортний» щодо неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, наведених у вказаних вище постановах, є необґрунтованими з огляду на таке.

57. Так, у справі № 523/9076/16-ц позов було подано фізичною особою до господарського товариства, учасником якого вона не є, про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням права власності цієї особи у зв`язку з незаконним внесенням засновниками товариства майна до статутного капіталу товариства.

58. Предметом позову у справі № 372/51/16-ц була вимога до приватного нотаріуса про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

59. Позов у справі № 924/1473/15 було подано прокурором в інтересах держави до міської ради про часткове визнання недійсним та скасування рішення, визнання права постійного користування земельною ділянкою.

60. У справі № 917/1739/17 предметом позову було стягнення грошових коштів за користування земельної ділянки без достатньої правової підстави відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

61. Звертаючись з позовом у справі № 350/1091/16-ц, позивачі просили суд усунути перешкоди у користуванні громадською дорогою, що проходить між земельними ділянками позивачів та відповідачів, і є єдиним заїздом до належних їм земельних ділянок. Однак, у даній справі між позивачами та відповідачами були відсутні будь-які договірні відносини, факт вчинення відповідачами перешкод в користуванні громадською дорогою був підтверджений іншим рішенням суду за участю інших позивачів.

62. У справі № 350/1969/14-ц позивач також звернувся до суду з позовом до власника земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні дорогою загального призначення, за наявності акту комісії сільської ради про підтвердження факту самовільного встановлення огорож відповідачами. Проте спір у справі виник стосовно дороги загального призначення, яка не перебувала у користуванні жодної зі сторін у справі та між позивачем і відповідачами були відсутні будь-які договірні відносини.

63. У справі № 910/9665/17 предметом позову була вимога про стягнення збитків (упущеної вигоди), завданих внаслідок неправомірного володіння та користування відповідачами нежилими приміщеннями.

64. Підставою для звернення позивача із позовом у справі № 467/1496/16-ц було самочинне зайняття відповідачем частини земельної ділянки позивача та вчинення дій, що перешкоджають користуванню земельною ділянкою позивача. Проте спір виник між двома власниками суміжних ділянок, між якими були відсутні будь-які договірні відносини стосовно нерухомого майна, з приводу якого виник спір. Предметом спору у справі була вимога про повернення частини зайнятої ділянки.

65. У справі № 372/1617/18 власник земельної ділянки звернувся до суду з позовом до садівничого товариства з вимогою про усунення перешкод в користуванні під`їзною дорогою загального користування, що проходить по території садівничого товариства. При цьому садівничому товариству було надано дозвіл на будівництво паркану навколо земельної ділянки, що перебуває у нього в користуванні, а між позивачем та відповідачем були відсутні будь-які договірні відносини з приводу спірного нерухомого майна.

66. Натомість у справі № 916/1769/20 предметом позову є вимога про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка була надана позивачу відповідачем за умовами договору оренди землі. Тобто, на відміну від наведених вище справ, на правові висновки Верховного Суду в яких посилається скаржник у касаційній скарзі, у даній справі між позивачем та відповідачем існують договірні відносини, що виключає можливість звернення з негаторним позовом до суду, оскільки в такому разі захист порушеного права здійснюється за допомогою зобов`язально-правових способів.

67. Звідси правовідносини у справі, що розглядається, та у справах, на постанови в яких посилається скаржник, не є подібними ні за суб`єктним складом учасників, ні за предметом спору, ні за підставами позову, ні за фактичними обставинами справи, ні за матеріально-правовим регулюванням спірних відносин.

68. Стосовно доводів скаржника про те, що судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, необґрунтовано відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви, Верховний Суд зазначає таке.

69. Право учасника подавати заяви та клопотання передбачено статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

70. Зокрема частина третя статті 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

71. Як встановлено судами попередніх інстанцій позивачем 18.03.2021 було подано уточнену позовну заяву.

72. Верховний Суд у постанові від 03.08.2020 у справі № 911/2139/19, на яку скаржник посилається в касаційній скарзі, зазначив, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог.

Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

73. У підготовчому засіданні 22.03.2021 протокольною ухвалою суду було відмовлено у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви.

74. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові встановив, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви, оскільки позивач одночасно змінив предмет і підстави первісного позову, що є фактично новим позовом до інших осіб з іншим предметом.

75. Верховним Судом в постанові від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20 зазначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

76. Оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що шляхом подання уточненої позовної заяви позивач фактично одночасно змінив предмет та підстави позову, доводи касаційної скарги про необґрунтовану відмову суду першої інстанції у прийнятті уточненої позовної заяви не знайшли свого підтвердження, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають матеріалам цієї справи, обставинам спору та нормам процесуального законодавства.

77. Також ТОВ «Комплекс «Курортний» в касаційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не дослідив графічні матеріали до технічного звіту від 01.06.2021 №17/1 про виконання топографо-геодезичних робіт за адресою: м. Одеса, пров. Курортний, 2, виконаного інженером-геодезистом Маріновим О. Л. (сертифікат № 0114320), пункт 8.1. договору оренди землі та рішення Одеської міськради від 16.09.2020 № 6455-VII.

78. Так, судами попередніх інстанцій зазначено, що вказані докази не приймаються до уваги, оскільки вони стосуються земельної ділянки, право на користування якої у позивача було припинено. Окрім того, зважаючи на неправильно обраний позивачем спосіб захисту, дані докази не впливають на остаточний висновок суду.

79. Оскільки, як зазначено вище, обрання неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові, доводи скаржника про не дослідження наданих доказів також не знайшли свого підтвердження, а отже висновки судів попередніх інстанцій відповідають матеріалам цієї справи, обставинам спору та нормам процесуального законодавства.

80. Крім того, відповідно до частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

81. За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, в частині підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

82. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

83. Згідно з положеннями статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

84. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу ТОВ «Комплекс «Курортний» слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

85. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги ТОВ «Комплекс «Курортний» без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Курортний» залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 і рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2021 у справі № 916/1769/20 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Ю. Я. Чумак

С. К. Могил