ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.11.2021 Справа № 908/3136/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., розглянувши заяву (вих. № 49 від 21.10.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова" (вул. Миколи Краснова, буд. 27, м. Київ, 03115, ) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Фесенко Романа Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошової заборгованості

ВСТАНОВИВ:

29.10.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшла письмова заява за вих. № 49 від 21.10.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова" про видачу судового наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Фесенко Романа Сергійовича 3146,03 грн. заборгованості по оплаті за поставлений товар за договором поставки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2021 заяву про видачу судового наказу визначено для розгляду судді Ярешко О.В.

В обґрунтування вказаної заяви заявник посилається на те, що між ТОВ "Савсервіс-Мова" та ФОП Фесенко Р.С. укладений договір поставки № К0732 від 27.02.2019. Постачальник (заявник) виконав свої зобов`язання за договором поставки та поставив боржнику якісний товар, що підтверджується видатковою накладною № 96402769 від 24.07.2019. Відповідно до вказаної видаткової накладної та додатку № 1 від 27.02.2019 до договору, покупець здійснює розрахунки за товар протягом 14 календарних днів з дати прийому-передачі товару. Згідно акту звірки за період з 04.03.2019 по 24.07.2019 заявник поставив боржнику товар на загальну суму 27571,33 грн. Проте, на даний час боржник оплату за поставлений товар здійснив частково на суму 24425,30 грн. Відповідно, основна сума заборгованості боржника перед заявником на момент подачі заяви становить 3146,03 грн.

Заявник вважає, що у нього наявне право вимоги про стягнення з ФОП Фесенко Р.С. грошової заборгованості у загальному розмірі 3146,03 грн.

Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, суд відмовляє у видачі судового наказу з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч. 1 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Судовий наказ, як визначено у ст. 148 ГПК України, може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

Згідно з п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з вимогами п.п. 4, 5 ч. 2, ч. 3 ст. 150 ГПК України, у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України, належними та допустимими доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 86 цього Кодексу, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як зазначено у заяві, борг виник за договором поставки № К0732 від 27.02.2019 на підставі видаткової накладної № 96402769 від 24.07.2019.

До заяви заявником додано копію видаткової накладної № 96402769 від 24.07.2019, згідно якої боржнику поставлений товар на загальну суму поставки 3145,57 грн.

При цьому, як зазначено вище, заявник зазначив, що згідно акту звірки за період з 04.03.2019 по 24.07.2019 заявник поставив боржнику товар на загальну суму 27571,33 грн., оплата за поставлений товар здійснена частково на суму 24425,30 грн. Відповідно, основна сума заборгованості боржника перед заявником на момент подачі заяви становить 3146,03 грн.

Доказів поставки товару на загальну суму 27571,33 грн., а також доказів оплати у сумі 24425,30 грн. до заяви не додано.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів щодо наявності заборгованості у загальному розмірі 3146,03 грн. заявником у заяві не зазначено та до заяви не додано.

Відтак, заявником порушені п.п. 4, 5 ч. 2, ч. 3 ст. 150 ГПК України.

Стосовно долученої до матеріалів заяви копії акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 по 11.10.2021, суд зазначає, що вказаний акт звірки, на який заявник посилається, як на підтвердження наявності заборгованості боржника, підписаний лише з боку ТОВ "Савсервіс-Мова", при цьому не зазначено хто саме підписав цей акт (посада, прізвище). З боку боржника ФОП Фесенко Р.С. акт звірки взагалі не підписаний.

Суд зазначає, що акт звірки не є первинним бухгалтерським документом, що відображає господарську операцію, а лише складається на підставі таких документів. Мета складання акта звірки, на відміну від первинного бухгалтерського документа (який має на меті відображення господарської операції) полягає у визначенні стану розрахунків між сторонами, виявленні боргу або його відсутності на підставі первинних документів.

У даному випадку суд враховує також позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.04.2021 у справі № 910/14518/19, де зазначено, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання осіб.

Подібні висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Відтак, оскільки первинні документи щодо поставки заявником боржнику товару, що відображені в акті звірки, а також докази оплати до заяви не додані, суд не приймає вказаний акт звірки в якості доказу наявності у боржника заборгованості перед заявником у сумі 3146,03 грн., що виникла на підставі договору № К0732 від 27.02.2019.

Враховуючи наведене, оскільки заявником не подані належні та допустимі докази щодо виникнення заборгованості у заявленому розмірі, суд не вбачає з поданої ТОВ "Савсервіс-Мова" заяви наявності та безспірності грошової заборгованості боржника.

Таким чином, заява (вих. № 49 від 21.10.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова" про видачу судового наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Фесенко Романа Сергійовича 3146,03 грн. подана з порушенням вимог ст. 150 ГПК України та з поданої заяви не вбачається виникнення та порушення права грошової вимоги заявника.

Враховуючи викладене вище, суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова" у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Фесенко Романа Сергійовича грошової заборгованості у загальному розмірі 3146 грн. 03 коп. на підставі п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Суд звертає увагу заявника, що відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Керуючись ст. 150, п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова" у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Фесенко Романа Сергійовича грошової заборгованості у загальному розмірі 3146 грн. 03 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала підписана 01.11.2021.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до ст.ст. 255, 256 ГПК України.

Копію даної ухвали направити заявнику та боржнику.

Отримати інформацію по справі можливо на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/sud5009/.

Суддя О.В. Ярешко