ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"20" жовтня 2021 р. Справа № 924/729/21

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Кузиній М.-О.С., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна", м. Київ

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція"), м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 460 726,69грн., з яких: 432 864,00грн - основного боргу, 21 600,99грн - інфляційних втрат, 6 261,70грн - 3% річних

Представники сторін: не з`явились.

В судовому засіданні, відповідно до ст. 240 ГПК України, винесено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін.

19.07.2021 року на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна", м. Київ до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція"), м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 460 726,69грн., з яких: 432 864,00грн. - основного боргу, 21600,99грн. - інфляційних втрат, 6 261,70грн. - 3% річних у зв`язку із неналежним виконанням договору поставки №17027/53-124-01-20-12852 від 02.12.2020р.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно договору поставки на підставі видаткової накладної №БН102_198307 від 17.12.2020 відповідачу 18.12.2020 було поставлено товар на суму 432 864,00грн, однак оплату він не здійснив чим порушив умови договору.

Ухвалою суду від 08.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/729/21 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.10.2021 постановлено про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явились, представників не направили, про причини неявки суд не повідомили. При цьому, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями наявними в матеріалах справи.

Відповідач у відзиві зазначив, що відповідно до договору поставки від 02.12.2020 №17027/53-124-01-20-12852 позивач поставив для відповідача і відповідач прийняв передбачений Договором товар загальною вартістю 432 864,00 грн з ПДВ згідно з видатковою накладною від 17.12.2020 №БН102_198307, копію якої долучено позивачем до позовної заяви, однак не визнає позовні вимоги, оскільки вважає їх безпідставними, необґрунтованими і непідтвердженими належними і допустимими доказами. Посилається на те, що не мав можливості у строк, встановлений договором, здійснити оплату для позивача поставленого товару, у зв`язку з вкрай важким фінансовим становищем відповідача, в якому він опинився в умовах законодавчих змін, що відбулися в енергетичному ринку країни. Зазначає, що відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 №2019- VIII з 1 липня 2019 року в Україні була запроваджена нова модель функціонування оптового ринку електроенергії. До того часу, функції єдиного покупця і продавця електроенергії на Україні виконувало державне підприємство "Енергоринок". Проте на момент впровадження нової моделі ринку електроенергії, заборгованість ДП "Енергоринок" перед ДП "НАЕК "Енергоатом" становила майже 12 млрд грн. При цьому, механізм погашення заборгованості ДП "Енергоринок" перед ДП "НАЕК "Енергоатом" на законодавчому рівні неврегульований. Відтак, запровадження з 01.07.2019 нового ринку електричної енергії в Україні призвело до формування кризового стану енергетичної галузі, який з часом лише загострився. Станом на 01.09.2021 прострочена заборгованість перед ДП "НАЕК "Енергоатом" складає 19 689,03 млн грн. Крім того, ДП "НАЕК "Енергоатом" з метою захисту своїх прав та інтересів вимушений був самостійно звертатись до суду про примусове стягнення з ДП "Гарантований покупець" заборгованості за електроенергію.

Опинившись в умовах функціонування нового ринку електроенергії, відповідач зазнав значного фінансового навантаження, адже тих грошових коштів, що надходили від продажу електроенергії, було недостатньо для виконання попередніх та поточних договірних зобов`язань з оплати товарів робіт та послуг. Крім того, значна частина грошових коштів спрямовувалась для оплати невідкладних першочергових платежів в бюджет, забезпечення безпеки в роботі АЕС, а також для проведення позапланових закупівель, з метою забезпечення карантинних заходів, запроваджених у відповідача у зв`язку зі складною епідеміологічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням поширення коронавірусу COVID-19. Відтак, відповідач не мав можливості здійснити оплату поставленого позивачем товару у строки, визначені умовами договору, внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин. Адже, невиконання прийнятого на себе відповідачем зобов`язання, не пов`язано із ризиками господарської діяльності підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Відповідач опинився в таких умовах незалежно від його волі та намірів, а внаслідок законодавчих змін в країні, що призвели до зміни функціонування ринку електричної енергії, зростання заборгованості перед відповідачем за відпущену на ринок електроенергію і як наслідок до скрутного фінансового становища відповідача, чим унеможливлюється своєчасне виконання відповідачем свої зобов`язань за договором. Вважає, що у своїй позовній заяві позивач неправильно здійснив розрахунок інфляційних втрат за договором, а також обрахунок суми 3% річних, в результаті чого необґрунтованою є сума заявлених ним до стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3% річних за вказаний у позовній заяві період. Вважає безпідставним і таким, що не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України, проведення позивачем таких нарахувань на суму податку на додану вартість, що включена до вартості товару за договором.

У письмовому відзиві відповідач, у разі ухвалення рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог, заявив про відстрочення виконання рішення суду тривалістю 3 календарних місяці з моменту набранням таким рішенням суду законної сили.

Судом враховується, що згідно статей 42, 46 Господарського процесуального кодексу України участь сторони у судовому засіданні є її правом. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Судом також враховано, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004р.).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка позивача та відповідача не призводить до неможливості вирішення спору по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

02.12.2020 р. між ТОВ "Леруа Мерлен Україна" (далі - постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") (далі - покупець) було укладено Договір поставки №17027/53-124-01-20-12852 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно специфікації. Предметом поставки по даному договору є товар: код 09240000-3 згідно ДК 021-2015 Продукти переробки нафти та вугілля (п.1.2 договору).

Згідно п.4.1 договору ціна товару по договору становить: 360 720,00 (триста шістдесят тисяч сімсот двадцять гривень 00 копійок), крім того ПДВ 20%: 72 144,00 (сімдесят дві тисячі сто сорок чотири гривні 00 копійок). Всього ціна договору: 432 864,00 (чотириста тридцять дві тисячі вісімсот шістдесят чотири гривень 00 копійок). Ціна за одиницю товару, загальна ціна та кількість товару по договору визначається специфікацією №1 п.4.2).

Відповідно до п. 5.1 договору покупець зобов`язаний здійснити розрахунок за поставлений товар протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача.

Відповідно до п. 8.1 договору разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Специфікацією №1 до договору визначено найменування товару та ціну.

Згідно з видатковою накладною №БН102_198307 від 17.12.2020, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") отримало товар (Праймер бітумний Техноніколь №01, Бікроеласт ХПП 2.5, Техноеласт ЕКП 5.0, Техноеласт Полум`я Стоп) загальною вартістю 432 864 (чотириста тридцять дві тисячі вісімсот шістдесят чотири) гривні 00 коп.

Факт отримання товару визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву.

З метою вирішення спору позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №3 від 21.05.2021 про необхідність погашення заборгованості за договором, яку відповідачем залишено без розгляду.

У зв`язку із на невиконання Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція"), м. Нетішин Хмельницької області зобов`язань за договором поставки №17027/53-124-01-20-12852 від 02.12.2020, позивач просить стягнути з останнього 432 864,00грн. - боргу, 21600,99грн. - інфляційних втрат, 6 261,70грн. - 3% річних.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір поставки №17027/53-124-01-20-12852 від 02.12.2020, згідно якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити даний товар згідно специфікації.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст. 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Матеріалами справи підтверджено поставку позивачем відповідачу товару на суму 432 864,00грн на підставі видаткової накладної №БН102_198307 від 17.12.2020. Факт прийняття товару без будь-яких зауважень та претензій посвідчується підписом довіреної особи відповідача та відтиском печатки відповідача на видатковій накладній. Крім того, факт отримання товару визнається відповідачем.

Доказів оплати товару згідно договору в повному обсязі матеріали справи не містять, а сторонами на час розгляду справи не надано.

З огляду на зазначене, суд вважає за належне, позовні вимоги про стягнення 432 864,00грн основного боргу задовольнити, оскільки вони обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 21 600,99 грн. - інфляційних втрат за період з лютого по червень 2021 року, 6 261,70 грн. - 3% річних за період з 18.01.2021 по 12.07.2021 у зв`язку із неналежним виконанням договору поставки, згідно поданих розрахунків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Під час перерахунку заявлених до стягнення 3% річних (за допомогою системи „Законодавство), суд прийшов до висновку, що позивачем вірно здійснено їх нарахування у визначеному ним розмірі - 6 261,70грн та за зазначені у розрахунку періоди. Відтак, вказана вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому судом твердження відповідача щодо невірного визначення позивачем початку перебігу строку оплати вартості товару, а саме з 18.01.2021 (понеділок), а не з 19.01.2021 (вівторок), оцінюється критично та до уваги не приймається, оскільки спростовується матеріалами справи. Зокрема сторони, відповідно до п. 5.1 договору, узгодили строки виконання зобов`язання щодо оплати товару саме в календарних днях та визначили їх строк - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару - 18.12.2021 (дата поставки). Таким чином останнім днем оплати товару буде 17.01.2021, а з 18.01.2021 відбулося прострочення зобов`язання.

Судом приймається до уваги, що індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Така ж, правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 13.02.2019р. по справі №924/312/18.

Отже, при стягненні інфляційних за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, якщо термін прострочення становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

Зважаючи на викладене, суд, здійснивши власний перерахунок (за допомогою програми „Законодавство") вважає, що заявлені позивачем інфляційні втрати є арифметично вірними та правомірними за визначені ним періоди в розмірі 21 600,99грн, а отже підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо твердження відповідача про існування форс-мажорних обставин, а саме запровадження нового ринку електричної енергії в Україні, і як наслідок кризовий стан енергетичної галузі як підстави для звільнення від відповідальності за зобов`язаннями згідно договору, судом враховано наступне.

Відповідно до листа Міністерства Юстиції України № 6602-0-26-14/8.1 від 30.05.2014р., за загальним правилом під "форс-мажором" розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов`язань однією із сторін.

Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб`єктів, що мають його підтверджувати.

Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п.2 ст.14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін. (п.7.1 договору)

Відповідно до п.7.5 договору доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Судом звернуто увагу, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними і що ці обставини є форс-мажором саме для конкретного випадку. Тобто, виходячи з ознак форс-мажорних обставин довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, у відповідності до статей 14, 141 Закону України Про торгово-промислові палати України № 671/97-ВР від 02 грудня 1997 року (із змінами та доповненнями), шляхом видачі сертифіката. Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), із зазначенням компетенції ТПП України та регіональних ТПП, форми заяви, необхідних документів, строків видачі сертифікату тощо, визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджено рішенням президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5).

Судом враховано, що відповідачем не надано, а матеріали справи не містять підтверджуючих документів про наявність обставин, що звільняють покупця (відповідача по справі) від відповідальності за невиконання зобов`язання.

Крім того, відповідно до п.7.2 договору сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, що впливають на виконання зобов`язань за договором поставки №17027/53-124-01-20-12852 від 02.12.2020.

Таким чином, доводи відповідача викладені у відзиві, судом оцінюються критично та до уваги не приймаються.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню в сумі основного боргу - 432 864,00грн, 21 600,99грн - інфляційних втрат, 6 261,70грн - 3% річних.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Відповідач також просить відстрочити стягнення заборгованості за рішенням суду строком тривалістю 3 календарних місяці з моменту набранням таким рішенням суду законної сили.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Підставою, зокрема, для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Обставини, які зумовлюють надання відстрочення виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Питання щодо надання відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочення або розстрочення виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Проте, доводи, викладені відповідачем у відзиві, не підтверджені жодними доказами, аналогічно як і не обґрунтовано реальну можливість виконати рішення суду за умови надання відстрочення виконання строком 3 календарних місяці.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі №924/729/21.

Водночас, за наявності відповідних доказів відповідач не позбавлений можливості повторного звернення до суду із відповідною заявою.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, будинок 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" (04201, м. Київ, вул. полярна, 17А; ) 432 864,00грн (чотириста тридцять дві тисячі вісімсот шістдесят чотири гривні 00 коп.) основного боргу, 21 600,99грн (двадцять одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) інфляційних втрат, 6 261,70грн (шість тисяч двісті шістдесят одну гривню 70 коп.) 3% річних, 6 910,90 грн. (шість тисяч дев`ятсот десять гривень 90 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Відмовити в задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 25.10.2021.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - ТОВ "Леруа Мерлен Україна" (04201, м. Київ, вул. Полярна, 17-А)(надісл. е-поштою: );

3, 4 - ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" ВП "Хмельницька АЕС" (30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20; 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) (надісл. реком. з повідом.).