ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

26 жовтня 2021 року Справа № 916/290/20
м. Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: М.А.Мишкіної,

суддів О.Ю. Аленіна, Л.В. Лавриненко

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури Ейсмонт С.О. прокурор відділу Одеської обласної прокуратури;

від Фонду державного майна України Стапінський В.О. в порядку самопредставництва;

від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях Стапінський В.О. в порядку самопредставництва;

від Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерім Сервіс Тарановський Д.С. за ордером;

від Державного закладу Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова Міністерства охорони здоров`я України - Хаджи І.Д. - за ордером;

від Міністерства охорони здоров`я України - Яковенко О.М. - в порядку самопредстаництва;

від Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації - не з`явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях

та заяву Державного закладу Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова Міністерства охорони здоров`я України про приєднання до апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях

на рішення Господарського суду Одеської області від 30 жовтня 2020 року

у справі №916/290/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерім Сервіс

до Державного закладу Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова Міністерства охорони здоров`я України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- Міністерство охорони здоров`я України;

- Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації;

- Фонд державного майна України

про зобов`язання продовжити дію договору оренди

встановив:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.10.2020р. відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерім Сервіс до Державного закладу Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова Міністерства охорони здоров`я України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство охорони здоров`я України Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, Фонд державного майна України про зобов`язання продовжити дію договору оренди.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст..ст. 5, 15, 16, ч. 1 ст. 631, ст.. 759, 763 ЦК України, ст.. 42, ч. 4 ст. 284 ГК України, ч. 2 ст. 4 Закону України Про оренду державного та комунального майна та вмотивоване наступним:

-закон визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах без проведення конкурсу. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії. Чинне законодавство не містить заборони на повідомлення орендодавцем орендаря про закінчення договірних відносин після визначеного строку дії договору ще під час його дії. Істотне значення у даному випадку має факт направлення повідомлення в межах відповідного строку, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідна форма вираження волевиявлення орендодавця.

- оскільки на дату вручення листа № 15/01 від 09.02.2017, яким відповідач повідомляв позивача про розірвання договору оренди з 31.05.2017 менеджер з інформації ОСОБА_1 який отримав лист, був звільнений ще у вересні 2016 року, суд приходить до висновку, що вручення відповідачем листа № 15/01 від 09.02.2017 року колишньому працівнику орендаря не може вважатися ні належним повідомленням, ні належним надсиланням повідомлення про припинення спірного договору оренди.

-з урахуванням відсутності доказів належного надсилання орендарю заяви орендодавця та доказів її отримання орендарем, суд дійшов висновку, що договір оренди від 01.06.1992 року в силу статті 764 ЦК України, так і за приписами частини другої статті 17 Закону № 2269-XII був продовжений сторонами в силу закону, а не за власною ініціативою в порядку частини третьої статті 17 Закону № 2269-XII, як стверджує позивач, та про що просить суд в позовній заяві.

-листи № 90/01 від 22.04.2019 року та № 316/01 від 19.09.20019 року суд не розцінює як такі, що були направлені саме на припинення спірного договору оренди, оскільки враховуючи правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 03.09.2019 у справі № 920/960/18 та від 09.07.2019 у справі № 906/745/18, істотне значення має зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідна форма вираження волевиявлення орендодавця. Про припинення договору не може свідчити власне вимога відповідача повернути займане приміщення, або ж укласти договір оренди, керуючись ЗУ Про оренду державного та комунального майна, оскільки відповідач помилково вважав, що 09.02.2017 року ТОВ Інтерім сервіс вже було належним чином повідомлено про розірвання договору оренди як не пролонгованого.

-враховуючи висновок суду про пролонгацію спірного договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерім Сервіс про зобов`язання продовжити дію договору оренди від 01.06.1992 року шляхом укладання договору про внесення змін до спірного договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах не підлягають задоволенню.

01.07.2021р до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях на рішення від 30.10.2020р., в якій скаржник просить суд змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Одеської області від 30.10.2020р. у справі №916/290/20 з підстав зазначених в апеляційній скарзі, а саме: відмовити у задоволенні позову у зв`язку із закінченням строку дії договору та недоведеністю підстав для продовження його дії на наступний термін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає наступне:

- судом до спірних правовідносин невірно застосовані норми чинного законодавства, а мотиви з яких виходив суд при ухваленні оскаржуваного рішення не віповідають фактичним обставинам справи та прямо суперечать установленому законом порядку передачі в оренду державного майна.

- судом вірно відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ІНТЕРІМ СЕРВІС», проте мотиви з яких суд відмовив у задоволенні позову не в повній мірі є законними та обгрунтованими;

- з твердженням суду про те, що дію спірного договору оренди державного майна була автоматично поновлено на новий строк у відповідності до положень ч. 4 ст. 284 ГК України, ст. 764 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції чинній на момент закінчення дії договору від 01.06.1992. не можна погодитись.

-правомочності щодо розпорядження об`єктами права державної власності, зокрема цілісними майновими комплексами, які можуть бути об`єктами оренди, у тому числі щодо передачі їх в оренду, пропозиції щодо умов договору оренди, погодження розірвання договору оренди, належать органу, яким у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва. Разом із цим, ані Фонд державного майна України, ані Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях не є стороною спірного договору оренди державного майна від 01.06.1992, а відтак, встановлюючи в мотивувальній частині оскаржуваного рішення факт продовження дії вказаного договору суд вирішив питання щодо майна, яке належить державі та розпорядником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях без волі власника.

-системний аналіз норм матеріального права, якими обгрунтовує свою позицію суд, призводить до висновку, що автоматичне продовження договору оренди державного майна можливе виключно за умови, що однією із сторін вказаного договору є належний та законний орендодавець, який наділений правом розпоряджатись таким майном та яким в даному випадку є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях. Проте, враховуючи, що Регіональне відділення не є стороною спірного договору та судом взагалі не з`ясовано його волевиявлення щодо розпорядження спірним майном - твердження суду щодо автоматичного подовження спірного договору оренди в даному випадку є незаконними та необгрунтованими.

- поза увагою суду залишився той факт, що Законом України від 21.04.2011 № 3269-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин» встановлено ліміт площі для державних підприємств, установ, організацій щодо яких вони можуть здійснювати функції орендодавців, а саме - 200 кв.м на одне підприємство, установу, організашю. Ураховуючи те, що площа спірного майна станом на 01.06.1992 становила 812 кв.м - Державний заклад «Спеціалізований ( спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України не мав жодних повноважень щодо розпорядження спірним державним майном в якості орендодавця.

-поза увагою суду, залишились приписи ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції чинній на 01.06.2017, відповідно до якої оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди. Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом на 01.06.2017 та три роки до цієї дати оцінка спірного майна не проводилась, а відтак без неї не могло бути вирішено питання продовження спірного договору оренди.

-з метою поновлення прав держави на спірне майно, вбачається необхідність звернення обласної прокуратури до суду в інтересах зазначених органів. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, а саме: поновлення прав держави на розпорядження нежитловою будівлю площею 812 кв.м, яка окрім іншого є пам`яткою містобудування та архітектури місцевого значення. Незаконне подовження дії договору оренди з неналежним орендодавцем, підриває економічні інтереси держави та спричиняє державі збитки, а бездіяльність органів державної влади із вказаного питання обумовлює необхідність звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі цих органів. Одеською обласною прокуратурою на адресу Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях скеровано листи від 24.06.2021 та 29.06.2021, в яких вказано про порушення інтересів держави вказаним рішенням суду. З огляду на те, що вищевказаними органами починаючи з 30.10.2020 не вжито жодних заходів щодо оскарження рішення суду, а строки на апеляційне оскарження даного рішення суду, визначенні ст. 256 ГПК України, спливають 01.07.2021 після ознайомлення прокурора із вказаною справою в приміщенні суду 11.06.2021 - прокурор вимушений подати вказану апеляційну скаргу самостійно з огляду на бездіяльність вищевказаних органів державної влади. Бездіяльність Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях під час здійснення захисту інтересів держави в розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою звернення обласної прокуратури до суду з метою поновлення державних інтересів.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції постало питання щодо процесуального статусу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, в інтересах якого прокурором подано апеляційну скаргу, та яке не брало участі у розгляді справи справі в суді першої інстанції, в той же час, прокурор наполягає, що оскаржуваним рішенням порушені права Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.

Колегією суддів поставлено на обговорення питання щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.

Прокурор та представник Фонду державного майна України не заперечували проти залучення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Розглянувши питання про залучення до участі у справі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Згідно приписів ч.1 ст.270 та ч. 1 ст. 252 ГПК України апеляційний розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей передбачених у Главі «Апеляційне провадження», до апеляційного розгляду застосовуються положення загального позовного провадження з питань, не врегульованих у Главах «Апеляційне провадження» і «Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження».

Згідно із ст.50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов`язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу. Вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не тягне за собою розгляду справи спочатку.

Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є учасники справи, які вступають до справи на стороні позивача або відповідача, оскільки рішення з суду може вплинути на їх права або обов`язки щодо однієї з сторін. Окрім відсутності самостійних вимог на предмет спору, такі особи також характеризуються наявністю матеріально-правових відносин з однією зі сторін спору, які можуть зазнати змін в результаті винесення судом рішення за таким спором.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю Інтерім Сервіс звертаючись до господарського суду з позовом до Державного закладу Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова Міністерства охорони здоров`я України про зобов`язання продовжити дію договору оренди від 01.06.1992 року шляхом укладання договору про внесення змін до спірного договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах; зазначало, що строк дії договору оренди закінчився 01.06.2017 року, однак орендодавець не направляв орендарю повідомлення про розірвання договору оренди. Разом із тим 13.05.2017 року Товариство направило відповідачу лист за вих. № 12/05/05 про продовження строку дії договору оренди. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від продовження договору оренди, у зв`язку із чим позивач на підставі ст.ст. 759, 763, 764 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ст. ст. 17, 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна вимагає його продовження в судовому порядку.

Відмовляючи ТОВ «Інтерім Сервіс» у позові, судом вказано, що договір оренди від 01.06.1992 року в силу статті 764 ЦК України, так і за приписами частини другої статті 17 Закону № 2269-XII був продовжений сторонами в силу закону, а не за його ініціативою в порядку частини третьої статті 17 Закону № 2269-XII, як стверджує позивач, та про що просить суд в позовній заяві.

Крім того, місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні встановлено, що орендодавцем спірного майна є Регіональне відділення Фонду державного майна України, а тому суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ Інтерім Сервіс про зобов`язання продовжити дію договору оренди від 01.06.1992 року шляхом укладання договору про внесення змін до спірного договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах, пред`явлені до Державного закладу Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова, тобто до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду в його мотивувальній частині, заступник керівника Одеської обласної прокуратури в апеляційній скарзі, поданій в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях зазначає, що встановлюючи в мотивувальній частині оскаржуваного рішення факт продовження дії вказаного договору суд вирішив питання щодо майна, яке належить державі та розпорядником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, без волі власника.

Враховуючи, що рішення суду у цій справі може вплинути на права та обов`язки Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, колегія суддів вважає за необхідне залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, оскільки результати вирішення даного спору можуть вплинути на його права та/або обов`язки.

Згідно із ч.2 ст.281 ГПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно з ч.2,3 ст.216 ГПК України якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі. Про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не прибули або яких суд вперше залучає до участі в судовому процесі, повідомляються про судове засідання ухвалами.

Враховуючи залучення до участі у справі третьої особи Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, колегія суддів вважає за необхідне відкласти розгляд справи на 04.11.2021р., 11:00год. та повідомити про це відповідною ухвалою учасників справи.

Керуючись ст.ст.50, 120, 121, 216, 232-235, 281 ГПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Залучити до участі у справі №916/290/20 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відкласти розгляд справи №916/290/20 на 04.11.2021о., 11:00год.

Повідомити учасників справи про те, що судове засідання у справі №916/290/20 відбудеться 04.11.2021р., 11:00год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду (м.Одеса, пр-т Шевченка, 29), зал судових засідань №5, 3 поверх.

Допустити участь в судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду 04.11.2021р., 11:00год. в режимі відеоконференції в приміщенні суду представника Міністерства охорони здоров`я України.

Доручити Київському апеляційному суду (03110, місто Київ, вул. Солом`янська, 2а) забезпечити проведення відеоконференції у справі №916/290/20, судове засідання в якій призначено на 04.11.2021р., 11:00год., в Південно-західному апеляційному господарському суді.

Явка представників учасників справи не є обов`язковою.

Копію ухвали направити учасникам справи та Київському апеляційному суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення згідно ст.235 ГПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Лавриненко