РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.10.2021Справа № 910/11336/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження

справу № 910/11336/21

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕТРУС-АЛКО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД"

про стягнення 1 229 894,56 грн.

Представники сторін:

від позивача: Нор А.Г.,

від відповідача: Дирул Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕТРУС-АЛКО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" про стягнення 1 762 645,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договорами поставки №6187Р і № 6188Р від 01.04.2021 з оплати поставленого товару, внаслідок чого виникла заборгованість у загальній сумі 1 575 474,60 грн, за прострочення сплати якої нараховано 98638,89 грн пені, 21 177,42 грн - 3% річних та 67354,86 грн - інфляційних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 відкрито провадження у справі № 910/10618/21, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 19.08.2021.

При цьому, вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, а також встановлено учасникам судового процесу строк для надання заяв, клопотань, відповіді на відзив і заперечень на відповідь до 17.08.2021.

09.08.2021 від відповідача на адресу суду надійшла заява про продовження процесуального строку для надання відзиву на позов. Вказане клопотання мотивоване тим, що встановлений судом процесуальний строк для подання відзиву на позов є недостатнім для підготовки відповідачем обґрунтованого відзиву з огляду на складність справи та великий обсяг доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" про продовження процесуального строку задоволено частково. Продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" строк на подання відзиву на позов до 16.08.2021.

16.08.2021 від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1 025 474 грн 60 коп., пеню - 114 522 грн 37 коп., 3% річних - 24 209 грн 53 коп., інфляційні втрати - 65 688 грн 06 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 18 395 грн 46 коп.

Суд, розглянувши заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, дійшов висновку, що вона відповідає положенням ст. 46 ГПК України та приймається судом до розгляду.

Отже, суд розглядає позовні вимоги в межах нової ціни позову, визначеної позивачем в розмірі 1 229 894,56 грн.

В судовому засіданні 19.08.2021 оголошено перерву до 16.09.2021.

25.08.2021 від відповідача до суду надійшов відзив, у якому останній проти позову заперечив з підстав того, що видаткові накладні не містять номер та дату договору та замовлення. Також, відповідач зазначив, що не отримав товаросупровідних документів. А тому, позивач не виконав вимоги п. 2.9. договору.

03.09.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

В судовому засіданні 16.09.2021, враховуючи відсутність будь-яких інших заяв і клопотань представників сторін та оскільки судом вирішені питання, зазначені у ч. 2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України, а також здійснені усі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.10.2021.

20.10.2021 від позивача до суду надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.10.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 21.10.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

01 квітня 2018 року між ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» (надалі - Постачальник) та ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» (надалі - Покупець) був укладений Договір поставки №6187P (надалі -Договір-1) та Договір поставки №6188P (надалі - Договір-2), відповідно до умов п.1.1 яких позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідача товар, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити поставлений на умовах договору товар.

Згідно умов п.2.8., п.2.10. договорів поставки оплата за товар здійснюється винятково в національній валюті України протягом 105 календарних днів від дати поставки товару.

У п. 2.9. договорів поставки зазначено, що обов`язковою умовою для оплати поставленого товару є наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку відповідної накладної (видаткової та товаро-транспортної), зареєстрованої податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних та інших документів, передбачених Розділом 4 Договору, а також відповідність цін в накладній діючому Прайс-листу та належне виконання Постачальником вимог п. 4.7. даних договорів.

Умовами п.3.12. договорів поставки їх сторони визначили, що датою приймання партії товару та переходу права власності та ризиків вважається дата підписання відповідної накладної уповноваженим представником Покупця.

Відповідно до п. 7.2. договорів, у випадку порушення термінів оплати товару покупець оплачує на користь постачальника виключну неустойку у розмірі 0,05% від простроченої суми оплати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

На виконання умов договору-1 позивач в період з 08.10.2020 року по 05.11.2020 року поставив, а відповідач прийняв у власність товар на загальну суму 1 051 006,20 гривень, що підтверджується видатковими накладними: № Б-ЛТ055566 від 08.10.2020 на суму 146 204,40 грн, № Б-ЛТ055709 від 15.10.2020 на суму 177 504,60 грн, № Б-ЛТ055710 від 15.10.2020 на суму 134 560,00 грн, № Б-ЛТ056079 від 22.10.2020 на суму 158 256,00 грн, № Б-ЛТ056080 від 22.10.2020 на суму 23 853,60 грн, № Б-ЛТ056242 від 29.10.2020 на суму 176 280,60 грн, № Б-ЛТ056243 від 29.10.2020 на суму 34 560,00 грн, № Б-ЛТ056972 від 05.11.2020 на суму 272 722,20 грн, № Б-ЛТ056973 від 05.11.2020 на суму 27 064,80 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату товару за договором-1 згідно з платіжними дорученнями №6777048 від 13.05.2021 в сумі 12 715,60 гривень (часткова оплата із суми 500 000,00 гривень з урахуванням черговості погашення заборгованості за раніше поставлений товар), № 6938836 від 16.07.2021 в сумі 550 000,00 грн та №6960010 від 26.07.2021 в сумі 250 000,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача з оплати товару, поставленого згідно наведених вище видаткових накладних за договором-1, становить 488 290,60 грн.

На виконання умов договору-2 позивач в період з 01.10.2020 року по 05.11.2020 року поставив, а відповідач прийняв у власність товар на загальну суму 582 851,88 гривень, що підтверджується видатковими накладними: № Б-ЛТ055240 від 01.10.2020 на суму 66 867,36 грн, № Б-ЛТ055241 від 01.10.2020 на суму 3 362,40 грн, № Б-ЛТ055563 від 08.10.2020 на суму 77 886,00 грн, № Б-ЛТ055565 від 08.10.2020 на суму 3 362,40 грн, № Б-ЛТ055711 від 15.10.2020 на суму 46 526,04 грн, № Б-ЛТ055712 від 15.10.2020 на суму 20 061,36 грн, № Б-ЛТ056081 від 22.10.2020 на суму 92 415,84 грн, № Б-ЛТ056082 від 22.10.2020 на суму 26 113,68 грн, № Б-ЛТ056244 від 29.10.2020 на суму 20 733,84 грн, № Б-ЛТ056245 від 29.10.2020 на суму 91 576,80 грн, № Б-ЛТ056970 від 05.11.2020 на суму 113 884,80 грн, № Б-ЛТ056971 від 05.11.2020 на суму 20 061,36 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату товару за договором-2, поставленого по видатковій накладній Б-ЛТ055240 від 01.10.2020, згідно з платіжним дорученням №6869395 від 18.06.2021 року в сумі 45 667,88 гривень (часткова оплата із суми 250 000,00 гривень з урахуванням черговості погашення заборгованості за раніше поставлений товар).

Таким чином заборгованість відповідача з оплати товару поставленого згідно наведених вище видаткових накладних за договором-2 становить 537 184,00 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов`язань за Договором постачання № 6187Р від 01.04.2018 щодо оплати поставленого товару, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 488 290,60 грн, за прострочення сплати якої нараховані пеня в сумі 71 591,17 грн, інфляційні втрати - 41 836,80 грн та 3% річних - 15 154,68 грн, та за Договором постачання № 6188Р від 01.04.2018 щодо оплати поставленого товару, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 537 184,00 грн, за прострочення сплати якої нараховані пеня в сумі 42 925,20 грн, інфляційні втрати - 23 851,26 грн та 3% річних - 9 054,85 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання своїх зобов`язань за здійснив поставку товару, який прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень:

- за договором-1 на загальну суму 1 051 006,20 гривень, що підтверджується видатковими накладними: № Б-ЛТ055566 від 08.10.2020 на суму 146 204,40 грн, № Б-ЛТ055709 від 15.10.2020 на суму 177 504,60 грн, № Б-ЛТ055710 від 15.10.2020 на суму 134 560,00 грн, № Б-ЛТ056079 від 22.10.2020 на суму 158 256,00 грн, № Б-ЛТ056080 від 22.10.2020 на суму 23 853,60 грн, № Б-ЛТ056242 від 29.10.2020 на суму 176 280,60 грн, № Б-ЛТ056243 від 29.10.2020 на суму 34 560,00 грн, № Б-ЛТ056972 від 05.11.2020 на суму 272 722,20 грн, № Б-ЛТ056973 від 05.11.2020 на суму 27 064,80 грн;

- за договором-2 на загальну суму 582 851,88 гривень, що підтверджується видатковими накладними: № Б-ЛТ055240 від 01.10.2020 на суму 66 867,36 грн, № Б-ЛТ055241 від 01.10.2020 на суму 3 362,40 грн, № Б-ЛТ055563 від 08.10.2020 на суму 77 886,00 грн, № Б-ЛТ055565 від 08.10.2020 на суму 3 362,40 грн, № Б-ЛТ055711 від 15.10.2020 на суму 46 526,04 грн, № Б-ЛТ055712 від 15.10.2020 на суму 20 061,36 грн, № Б-ЛТ056081 від 22.10.2020 на суму 92 415,84 грн, № Б-ЛТ056082 від 22.10.2020 на суму 26 113,68 грн, № Б-ЛТ056244 від 29.10.2020 на суму 20 733,84 грн, № Б-ЛТ056245 від 29.10.2020 на суму 91 576,80 грн, № Б-ЛТ056970 від 05.11.2020 на суму 113 884,80 грн, № Б-ЛТ056971 від 05.11.2020 на суму 20 061,36 грн.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас, відповідно до приписів п.9 ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, Зміст та обсяг господарської операції тощо.

Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи видаткові накладні на поставку товарів містять всі визначені чинним законодавством обов`язкові реквізити первинних документів, містять відомості про господарські операції, кількісні і вартісні показники кожного найменування товарів та інші обов`язкові реквізити в цілому тощо.

Відсутність у видаткових накладних номеру та дати замовлення, номеру та дати Договорів поставки, за умови наявності в їх змісті інших передбачених законодавством обов`язкових реквізитів первинних документів, безпосереднього визнання відповідачем у своєму відзиві наявності існування договірних відносин, що виникли на підставі саме Договорів поставки No6187P та No6188Р від 01.04.2018 року, відповідності асортиментного переліку зазначених в таких Видаткових накладних товарів асортиментному переліку товарів, узгоджених Позивачем і Відповідачем в Додатках No2 (прайс-лист) від 06.03.2020 року до таких договорів поставки, а також за наявності підписання таких видаткових накладних уповноваженими на прийняття товару відповідальними особами зі сторони саме відповідача, та засвідчення їх підписів відтиском печатки/штампу самої юридичної особи відповідача, є свідченням участі юридичної особи відповідача у здійсненні відповідних господарських операцій, та того, що такі видаткові накладні є належним чином оформленими, що свідчить про безпідставність відповідних тверджень відповідача в цій частині.

Також, умовами п.3.11, п.3.12 договорів поставок передбачено, що постачальник буде вважатися таким, що виконав зобов`язання з поставки товару, якщо він поставив товар покупцю до місця, визначеного у замовленні та за ціною, узгодженою в прайс-листі, із усією супровідною документацією, яка вимагається чинним законодавством України та цим договором, і якщо внаслідок прийняття товару було встановлено, що товар повністю відповідає вимогам, передбаченим законодавством України, умовам замовлення та договору, а дата підписання видаткової накладної та товарно-супровідної накладної уповноваженим представником покупця є датою приймання партії товару та переходу права власності та ризиків до покупця.

Будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з вимогою надати будь-які, визначені Договорами поставки, належним чином оформлені, супровідні документи на товар, доказів наявності претензій відповідача щодо неналежного оформлення чи ненадання позивачем відповідних супровідних документів, доказів відмови від прийняття відповідачем товарів за наявними у справі видатковими накладними чи його повернення з вищезазначених підстав відповідачем не надано і матеріали справи не містять, а тому, вищезазначені фактичні обставини в сукупності унеможливлюють використання останнім права на затримку розрахунків за отриманий товар згідно з умовами п.2.9 Договорів поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи викладене та положення умов договорів, строк виконання зобов`язання з оплати поставленого товару за наведеними вище видатковими накладними є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач своє зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав.

У зв`язку з викладеним у відповідача виникла заборгованість з оплати поставленого товару за договором-1 у розмірі 488 290,60 грн та за договором-2 у розмірі 537 184,00 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого товару за договорами настав, а доказів оплати товару станом на день розгляду справи відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 1 025 474,60 грн (488 290,60 грн + 237 184,00 грн).

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд дійшов висновку, що він є арифметично невірним.

За перерахунком суду розмір пені за прострочення оплати за договором-1 становить 70 590,37 грн, а за договром-2 - 40 401,10 грн.

З огляду на викладене, вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню на суму 110 991,47 грн (70 590,37 грн + 40 401,10 грн).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, а тому задовольняє позовні вимоги про стягнення 24 209,53 грн 3% річних, з яких за договором-1 - 15 154,68 грн, за договором - 9 054,85 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

В частині нарахування інфляційних втрат судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат позивача, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, а тому задовольняє позовні вимоги про стягнення 65 688,06 грн інфляційних втрат, з яких за договором-1 - 41 836,80 грн, за договором - 23 851,26 грн.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договорами поставки №6187Р і № 6188Р від 01.04.2021 щодо оплати товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, за приписами пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки, у межах розгляду даної справи позивачем було зменшено розмір позовних вимог, заявлених до стягнення, та подане відповідне клопотання про повернення судового збору, суд дійшов висновку про повернення останньому судового збору у розмірі 7 991,27 грн.

Керуючись ст. 129, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" (02090. м. Київ, вул. Бутлерова, буд. 1,; ідентифікаційний код 40720198) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТРУС-АЛКО" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, 32; ідентифікаційний код 36942172) заборгованість в сумі 1 025 474 грн 60 коп., пеню - 110 991 грн 47 коп., 3% річних - 24 209 грн 53 коп., інфляційні втрати - 65 688 грн 06 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 18 395 грн 46 коп.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 27.10.2021.

Суддя А.І. Привалов