ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.10.2021р. Справа №905/1180/21

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03150, м.Київ, вул.Казимира Малевича, 31; адреса для листування: 03039, м.Київ, вул.Голосіївська, 17, )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Донбас Північний» (84205, Донецька область, м.Дружківка, вул.Соборна, 37, )

про стягнення 59643,35 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Донбас Північний», м.Дружківка про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 59643,35 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування на підставі договору №6-01 від 07.11.2018р. добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» перейшло право вимоги до відповідача як страховика винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 15.04.2019р. особи.

Ухвалою суду від 26.07.2021р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1180/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві №2155 від 31.08.2021р. відповідач проти задоволення позову заперечував з посиланням на те, що відповідно до висновку №4524 від 02.10.2019р. за результатами проведення судового товарознавчого дослідження, складеного Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Lexus, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату дорожньо-транспортної пригоди становить 69716,55 грн; при цьому, з висновку слідує, що до суми матеріального збитку включено коефіцієнт втрати товарної вартості, що дорівнює 31531,28 грн; отже, зважаючи на приписи п.32.7 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (регресна вимога №5025 від 26.06.2019р.) відповідачем було сплачено 38185,27 грн (69716,55 - 31531,28) страхового відшкодування згідно з страховим актом №870/19 ГО від 21.10.2019р.

А отже, на думку відповідача, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аско-Донбас Північний» належним чином виконало свої зобов`язання перед Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО», зважаючи на що, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

У відповіді №4825/3 від 25.08.2021р. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на відзив відповідача позивач наголошував на такому:

- визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля; якщо відновлювальний ремонт транспортного засобу не проводився, то розмір шкоди визначається виходячи з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи; оскільки відновлювальний ремонт транспортного засобу Lexus ЕS, д.н.з. НОМЕР_1 здійснювався на станції технічного обслуговування (підтвердженням чого є рахунки №СМУ00011615 від 19.04.2019р., №СМУ00016447 від 03.06.2019р. та акти виконаних робіт/послуг та передання/прийняття автомобіля №59924 від 13.06.2019р., №59930 від 13.06.2019р., якими визначено, що вартість запасних частин та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля, дорівнює 97828,62 грн), за страховим випадком згідно складеного страхового акту №06274-02 від 06.06.2019р. по договору страхування було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 97828,62 грн, виплата якого підтверджується позивачем наявними в матеріалах справи платіжними документами;

- норма ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт; проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом №142/5/2092 від 24.11.2003р. Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України; при цьому, вартість матеріального збитку визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості); тобто, матеріальний збиток - це вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу; відповідно до звіту про оцінку КТЗ від 26.01.2020р., складеного суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Кулішем О.В., коефіцієнт фізичного зносу автомобіля Lexus ЕS, д.н.з. НОМЕР_1 складає 0,0.; до того ж, відповідно до звіту, представленого відповідачем, такий коефіцієнт також дорівнює 0,0; відтак, за твердженням позивача, вартість матеріального збитку дорівнює вартості відновлювального ремонту, що відповідно до актів виконаних робіт/послуг та передання/прийняття автомобіля №59924 від 13.06.2019р., №59930 від 13.06.2019р. становить 97828,62 грн.

Отже, на думку позивача, зважаючи на часткове перерахування відповідачем суми страхового відшкодування в сумі 38185,27 грн, стягненню у судовому порядку підлягає сума 59643,35 грн (98828,62 - 38185,27).

Крім того, окремо позивач звертає увагу суду, що наданий відповідачем висновок експерта Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №4524 від 02.10.2019р. не може бути прийнятий як доказ на підтвердження розміру заподіяної шкоди, оскільки, зокрема, не зрозуміло які саме фотознімки пошкодженого КТЗ досліджував експерт та яким чином здійснювалась оцінка матеріального збитку.

Зважаючи на наведене вище, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» наполягало на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заперечення на відповідь на відзив, подання яких в силу норм ч.4 ст.161 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком відповідача, до господарського суду не надходили.

Як зазначалось, провадження у справі було відкрито 26.07.2021р. та її розгляд здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Однак, Конвенція в першу чергу також гарантує «процесуальну» справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubov and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), §103).

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України від 15.03.2012р.).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Приймаючи до уваги вищенаведене, розгляд справи здійснюється у строк, який перевищує встановлений ст.248 Господарського процесуального кодексу України, проте, відповідає критеріям розумності строку розгляду справи судом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 07.11.2018р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір №6-01 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є, зокрема, майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, повязані з володінням, користування, розпорядженням транспортним засобом - автомобілем Lexus ЕS 250, номер кузову/шасі: НОМЕР_2 , державний номер: б/н, рік випуску: 2018.

За змістом п.4.1 цього договору до страхових випадків віднесено дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до п.3.4 договору №6-01 від 07.11.2018р. строк його дії встановлено до 24:00 год. 06.11.2019р.

15.04.2019р. о 16 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 по вул.Волгоградській, 21-А/1 у м.Києві, не врахував дорожню обстановку, під час руху заднім ходом, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Lexus ЕS, д.н.з. НОМЕР_1 , після чого, ОСОБА_2 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний. Під час дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою від 29.05.2019р. Солом`янськго районного суду м.Києва у справі №760/12079/19 водія автомобіля ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до полісу серії АМ №6209107 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована відповідачем із встановленим розміром франшизи - 0 грн та лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000 грн.

Страховим актом №06274-02 від 06.06.2019р. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» спірну ДТП визнано страховим випадком та вирішено виплатити страхове відшкодування у розмірі 97828,62 грн.

Згідно з платіжним дорученням №15055 від 06.06.2019р. на суму 97828,62 грн позивач перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю «Самит Морторз Украина» (виконавцю відновлювального ремонту) грошові кошти у зазначеній сумі.

26.06.2019р. позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Донбас Північний» із вимогою №5025 про відшкодування витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування (на підставі полісу ОСЦПВВТЗ АМ №6209107), до якої долучено відповідний пакет документів, необхідний для її розгляду.

На виконання цієї вимоги відповідач перерахував позивачу суму грошових коштів у розмірі 38185,27 грн.

Зважаючи на те, що вимога позивача про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, була задоволена відповідачем лише частково, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулось до суду із розглядуваним позовом.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про наступне.

Частинами 1 та 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, а його цивільно-правова відповідальність застрахована відповідачем.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, відповідно до ст.999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»).

Положеннями ст.979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст.980 Цивільного кодексу України, ст.4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

У свою чергу, за вольовою ознакою згідно з положеннями ст.999 Цивільного кодексу України і ст.ст.6, 7 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону).

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом цього нормативно-правового акту України (ст.ст.9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 Цивільного кодексу України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У постанові від 02.04.2018р. у справі №910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка «у межах витрат», означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Вказівка про те, що до такого страховика переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування, служить засобом убезпечення особи, до якої пред`являється вимога, від включення страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги зайвих, необґрунтованих та завищених витрат.

Згідно з ч.1 ст.14 та ст.204 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов`язковим для виконання його сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

У свою чергу, ч.2.1. ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо визначає пріоритет даного Закону перед положеннями інших актів цивільного законодавства України.

За змістом п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми п.22.1 ст.22 та ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбачених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом №142/5/2092 від 24.11.2003р. Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України (далі - Методика).

Відповідно до п.7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Lexus ЕS, д.н.з. НОМЕР_1 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2018, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у п.7.38 Методики. За таких обставин, за загальним правилом коефіцієнт фізичного зносу для цього автомобіля приймається таким, що дорівнює нулю.

Водночас, заперечуючи проти позову, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аско-Донбас Північний» зазначало, зокрема, про те, що за результатами проведення судового товарознавчого дослідження, складеного Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Lexus, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату дорожньо-транспортної пригоди становить 69716,55 грн; при цьому, з висновку слідує, що до суми матеріального збитку включено коефіцієнт втрати товарної вартості, що дорівнює 31531,28 грн; отже, зважаючи на приписи п.32.7 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» відповідачем було сплачено 38185,27 грн (69716,55 - 31531,28) страхового відшкодування згідно із страховим актом №870/19 ГО від 21.10.2019р.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на фактично виплачену відповідачем частину страхового відшкодування у розмірі 38185,27 грн, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аско-Донбас Північний» вказувало про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача решти спірної суми грошових коштів.

До відзиву відповідачем долучено примірник (належним чином засвідчена копія) висновку №4524 від 02.10.2019р. за результатами проведення судового авто товарознавчого дослідження, складеного Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України.

Проте наведені заперечення відповідача не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Після закінчення зовнішнього технічного огляду провадиться перевірка роботи двигуна та інших складників, а для спеціалізованих (спеціальних) КТЗ - працездатність спеціального обладнання.

У разі можливості проведення ходових випробувань (під час руху КТЗ) перевіряється робота складників КТЗ з метою встановлення їх технічного стану.

Після закінчення дослідження КТЗ оцінювач (експерт) у разі потреби ознайомлює заінтересованих осіб, залучених до технічного огляду КТЗ, з його результатами.

Відповідно до п.4.4 вказаної Методики у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається, зокрема, така інформація: дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки.

Однак, доказів того, що представниками відповідача та оцінювачем проведено особистий огляд пошкодженого транспортного засобу Lexus ЕS, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідачем не надано.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2018р. у справі №924/675/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, а звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (п.п.4.36, 4.42).

Враховуючи вищевикладене, наведені у відзиві заперечення відповідача проти позову судом відхиляються.

Разом із тим, відповідно до здійсненого позивачем на підставі рахунків СТО №СМУ00011615 від 19.04.2019р. на суму 99086,78 грн, №СМУ00016447 від 03.06.2019р. на суму 1434,64 грн, актів виконаних робіт/послуг за передання/прийняття автомобіля №59924 від 13.06.2019р. на суму 96393,98 грн, №59930 від 13.06.2019р. на суму 1434,64 грн розрахунку суми страхового відшкодування, а також страхового акту №06274-02 від 06.06.2019р. по договору страхування наземного транспорту №6-01 від 07.11.2018р., загальна (відшкодована страховиком) вартість робіт по відновленню автомобіля Lexus ЕS, д.н.з. НОМЕР_1 , склала 97828,62 грн.

Про перерахування наведеної вище суми відшкодування на користь станції технічного обслуговування, на якій здійснювався ремонт автомобіля, свідчить додане до матеріалів справи платіжне доручення №15055 від 06.06.2019р. (а.с.42).

З урахуванням наведеного, за висновками суду, до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

У даному випадку, положеннями полісу серії АМ №6209107 було передбачено франшизу в розмірі 0 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача (97828,62 грн), беручи до уваги визначені полісом серії АР №7192358 розміри лімітів відповідальності (100000 грн) та франшизи (0 грн), а також зважаючи на часткове погашення відповідачем суми страхового відшкодування у розмірі 38185,27 грн, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аско-Донбас Північний» зобов`язане відшкодувати позивачу 59643,35 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених вище.

Судовий збір згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Донбас Північний» (84205, Донецька область, м.Дружківка, вул.Соборна, 37, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03150, м.Київ, вул.Казимира Малевича, 31, ) суму страхового відшкодування у розмірі 59643,35 грн, а також судовий збір в сумі 2270 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 23.10.2021р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця