ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 справа № 914/1453/21

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Спецавтоінвест, м. Тернопіль,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Західтрансбуд, м.Львів

про: стягнення 342151,53грн за договором поставки №САІ 1-1608/19-кб від 16.08.2019

Суддя У.І.Ділай

Секретар В.Д.Андрусик

За участю представників:

Від позивача: О.М.Ороновська - адвокат

Від відповідача: І.С.Маїк - адвокат

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2021, справу №914/1453/21 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 31.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22.06.2021.

У судовому засіданні 06.07.2021 оголошено перерву до 15.07.2021.

Ухвалою від 15.07.2021 продовжено строк розгляду підготовчого провадження та судове засідання відкладено на 07.09.2021.

Ухвалою від 07.09.2021 підготовче провадження закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 28.09.2021.

У судовому засіданні 28.09.2021 оголошено перерву до 12.10.2021.

Представник позивача в судовому засіданні 12.10.2021 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судовому засіданні 12.10.2021 представник відповідача надав пояснення по суті спору.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

Між сторонами укладено договір поставки №САІ 1-1608/19кб від 16.08.2019, відповідно до п. 1.1. якого позивач зобов`язався поставити, а відповідач зобов`язався прийняти й оплатити товар.

Згідно із пунктом 2.1 договору, загальна вартість договору визначається сумарною вартістю поставленого товару згідно видаткових накладних протягом дії цього договору.

У п.6.1 договору сторони погодили, що відповідач зобов`язаний сплатити відповідачу 100% вартості за поставлений товар на умовах повної передоплати. Специфікаціями до договору можуть бути передбачені інші умови оплати.

Як зазначено в позові, за усною домовленістю між сторонами договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 319 430,00 грн без передоплати. В підтвердження зазначеного до позову долучено копії видаткових накладних: №2753 від 22 серпня 2019 року, №2818 від 24 серпня 2019 року, №2831 від 27 серпня 2019 року, №2919 від 31 серпня 2019 року, №2951 від 03 вересня 2019 року, №2973 від 04 вересня 2019 року, № 3017 від 05 вересня 2019 року, № 3079 від 09 вересня 2019 року, № 3104 від 10 вересня 2019 року, № 3202 від 12 вересня 2019 року, № 3240 від 13 вересня 2019 року, № 3245 від 14 вересня 2019 року, № 3316 від 19 вересня 2019 року, № 3328 від 20 вересня 2019 року, № 3350 від 23 вересня 2019 року, № 3376 від 24 вересня 2019 року, № 3391 від 25 вересня 2019 року, № 3405 від 26 вересня 2019 року, № 3513 від 03 жовтня 2019 року, № 3528 від 04 жовтня 2019 року, № 3574 від 07 жовтня 2019 року, № 3604 від 08 жовтня 2019 року, № 3691 від 10 жовтня 2019 року, № 3724 від 11 жовтня 2019 року, № 3738 від 12 жовтня 2019 року, № 3744 від 13 жовтня 2019 року, № 3894 від 24 жовтня 2019 року (оригінали оглянуто судом).

На підтвердження здійснення господарських операцій щодо вищезазначених видаткових накладних позивач долучив до матеріалів справи зареєстровані в ЄРПН податкові накладні з квитанціями про їх реєстрацію.

Як зазначено в позовній заяві поставка товару виконана належним чином, накладні були підписані без зауважень. Однак, в порушення умов договору за отриманий товар відповідач розрахувався частково, в результаті утворилась заборгованість в розмірі 265020,00 грн.

У порядку досудового врегулювання спору 07.04.2021 позивач направляв відповідачу вимогу про сплату заборгованості.14.05.2021 відповідач направив позивачу лист-прохання про розстрочення оплати заборгованості на шість місяців.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не оплатив позивачу вартості поставленого товару. Відтак, ТзОВ Спецавтоінвест подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 265020,00 грн основного боргу. Крім того, в порядку ст. 625ЦК України позивач нарахував 28444,84грн інфляційних втрат та 12869,54грн 3% річних, а також відповідно до п. 6.4 договору позивач нарахував 35817,15грн пені.

Відповідач заперечив проти позову, зазначивши, що усі видаткові накладні (крім видаткової накладної № 2753 від 22 серпня 2019 року) підписані невідомою людиною. Разом з тим відповідач про поставки бетону у 2019 році ТОВ "Спецавтоінвест" не заперечив. При цьому відповідач повідомив, що отриманий бетон було використано під час надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільної дороги загального користування державного значення Р-24 Татарів-Косів-Коломня-Борщів-Кам`янець-Подільський км 201+349 у Тернопільській області (влаштування об`їзду моста, який зруйнований та закритий для руху) згідно із трьохстороннім договором субпідряду до договору № 1Е від 23.01.2019 з експлуатаційного утримання автомобільної дороги загального користування державного значення. Даний Договір субпідряду до договору № 1Е від 23.01.2019 було укладено в березні місяці 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техно-Буд-Центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірмою «Західтрансбуд» та Службою автомобільних доріг у Тернопільській області. Засновниками ТОВ "Спецавтоінвест" і ТОВ «Техно-Буд-Центр» є ті самі особи.

ТзОВ «Західтрансбуд» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором субпідряду до договору № 1Е від 23.01.2019, проте замовник не здійснив оплату за виконані роботи.

Відповідач повідомив, що має намір сплатити у добровільному порядку заборгованість у розмірі 265020,00 грн за спірну поставку бетону протягом дванадцяти місяців.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір поставки №САІ 1-1608/19кб від 16.08.2019, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.5.1.1 договору позивач зобов`язався поставити та передати товар покупцю в терміни, встановлені за домовленістю сторін, а відповідач, згідно із п.5.3.2 договору, сплатити вартість товару відповідно до умов розділу 6 договору.

Позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за спірним договором виконав повністю, що підтверджується копіями видаткових накладних, долучених до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом).

Відповідач про дійсність отриманого товару та проти наявності заборгованості не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Згідно із матеріалами справи, жодних зауважень зі сторони відповідача в накладних не зазначено.

Підписання відповідачем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині.

Відповідач заперечував проти стягнення заборонності за спірними накладними, покликаючись на недоліки в її оформленні (підписані невідомою людиною). Суд не приймає заперечення відповідача з огляду на таке.

Позивач долучив до матеріалів справи податкові накладні, в яких відображено операції по поставці товару за спірними накладними.

Відповідно до п. 201.10. Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

У п. 198.1 Податкового кодексу України визначено операції, за якими платник ПДВ може визнавати податковий кредит, зокрема, за придбання або виготовлення товарів і послуг.

Пункт 198.3 Податкового кодексу України визначає базу для нарахування податкового кредиту. Так, податковий кредит визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг і складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником ПДВ за ставкою, установленою п. 193.1 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів і наданням послуг.

Платники податку зобов`язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об`єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом. Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу (п. 201.14, 201.15. Податкового кодексу України).

Відповідач не надав належних та допустимих доказів наявності розбіжностей в податковому (бухгалтерському) обліку з контрагентом: ТзОВ «Спецавтоінвест».

Отже, ТзОВ «Західтрансбуд» до податкового кредиту включено податкові накладні, видані позивачем результатами поставки товару. Тобто, відповідачем вчинено дії - включення операцій до податкового кредиту за вказаний період, які фактично свідчать про визнання відповідачем операцій по отриманих послугах від позивача, в тому числі на суму заборгованості в цьому спорі.

Разом з тим, суд відхиляє покликання відповідача про виникнення заборгованості внаслідок несвоєчасного розрахунку з іншими контрагентами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 265020,00грн.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 28444,84грн інфляційних втрат та 12869,54грн 3% річних.

Стосовно вимоги про стягнення 35817,15грн пені за період з 05.09.2019 до 24.04.2020 суд зазначає таке.

Згідно із п. 7.4. договору за прострочення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла у період за який нараховується пеня, від суми невиконаного зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст.692 ЦК України).

Перевіривши поданий розрахунок, підстави та правильність нарахування суми, відповідно до положень п. 7.4 договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», судом встановлено, що позивачем допущені помилки у нарахуванні пені, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 35817,15грн пені слід задоволити..

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Західтрансбуд (79044, м.Львів, вул.Мельника, 8, ідентифікаційний код 30478068) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Спецавтоінвест (46008, м.Тернопіль, вул.Шептицького, 4, ідентифікаційний код 33589252) 265020,00грн основного боргу, 28444,84грн інфляційних втрат, 35817,15грн пені, 12869,54грн 3% річних та 5143,08 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 01.11.2021 (у зв`язку із перебуванням судді у відпустці на самоізоляції та на лікарняному з 13.10.2021 до 29.10.2021).

Суддя Ділай У.І.