ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/343/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Бєляновського В.В., Філінюка І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Херсонської міської ради Херсонської області

на рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 (суддя суду першої інстанції Закурін М.К., час і місце оголошення рішення: 31.05.2021 (повний текст складено 31.05.2021), м. Херсон, вул. Театральна, 18, Господарський суд Херсонської області)

по справі № 923/343/21

за позовом фізичної особи-підприємця Тісовського Олександра Сергійовича

до Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради,

за участі третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Херсонської міської ради Херсонської області

про стягнення 52 835,86 грн,

ВСТАНОВИВ:

15.03.2021 фізична особа-підприємець Тісовський О.С. звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом до Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради про стягнення 52 835,86 грн за укладеними договорами, а саме: за договором № 1068 від 16.11.2020 - 41 845 грн основної заборгованості, 967,87 грн інфляційних, 282,02 грн річних, 3 431,29 грн пені та 2 929,15 грн штрафу; за договором № 1067 від 16.11.2020 - 2 842,10 грн основної заборгованості, 65,74 грн інфляційних, 20,79 грн річних, 252,95 грн пені та 198,95 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 позовні вимоги задоволені частково; стягнуто з Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради на користь фізичної особи-підприємця Тісовського Олександра Сергійовича - 44 687,10 грн основної заборгованості, 1 211,60 грн пені, 1 032,35 грн інфляційних, 299,53 грн річних та 1 977,17 грн компенсації по сплаті судового збору; у задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено; у задоволенні заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу відмовлено.

Рішення в частині стягнення основного боргу обґрунтовано тим, що відповідач у строки, встановлені договорами №1067 та №1068, не виконав своїх зобов`язань щодо оплати вартості наданих послуг.

Частково задовольняючи про стягнення 3 відсотків річних, пені та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було невірно визначено період, за який слід обраховувати дані нарахування та відповідно його розрахунок є арифметично невірним.

Відмовляючи у стягнені штрафу суд першої інстанції керувався тим, що умовами обох договорів такий штраф не передбачений, а посилання сторін у пунктах 7.4. та 6.4. договорів на статтю 231 ГК України не вказує на можливість стягнення штрафу за несвоєчасну оплату вартості робіт, оскільки Позивач не є суб`єктом, визначеним ст.231 ГК України, а тому не вправі нараховувати штраф за положеннями статті 231 ГК України.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Херсонської міської ради Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 по справі №923/343/21.

Апелянт зазначає, що обов`язок оплатити виконану підрядником роботу виникає лише за умови настання відкладальної обставини, що була врегульована сторонами у пункті 12.6. Договору - повідомлення про фактичні надходження коштів спеціального фонду бюджету на розрахунковий рахунок Замовника. Проте Позивач приступив до виконання робіт без дотримання умов Договору та за відсутності коштів на рахунках замовника, фактично розуміючи, що виконує роботи на власний ризик за відсутності відповідного фінансування, з огляду на що відсутні підстави для покладання на Департамент житлово-комунального господарства Херсонської міської ради обов`язку сплатити відповідні кошти.

Апелянт також вказав, що у Відповідача не виникло прав та обов`язків за договором, оскільки відкладальна обставина не настала, а посилання Позивача на наявність графіку є некоректним, адже вказані роботи, незважаючи на їх виконання, проведені ним поза межами зазначеного договору. Вищевказане у свою чергу вказує на те, що Позивачем неправильно зазначено підставу позову, норми, які регулюють відносини підряду, в той час як вірним є посилання па отримання вигоди без достатньої правової підстави, що врегульовано положеннями етапі 1212 Цивільного кодексу України.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 у справі № 923/343/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Тісовського Олександра Сергійовича в повному обсязі.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 923/343/21 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.06.2021.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи № 923/343/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Херсонської міської ради Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 по справі №923/343/21 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Херсонської області невідкладно надіслати матеріали справи № 923/343/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

06.07.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 923/343/21.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відмовлено Херсонській міській раді Херсонської області у задоволенні клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 по справі №923/343/21; апеляційну скаргу Херсонської міської ради Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 по справі №923/343/21 - залишено без руху; встановлено Херсонській міській раді Херсонської області строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у сумі 3 405,00 грн. протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено Херсонській міській раді Херсонської області, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

29.07.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Херсонської міської ради Херсонської області надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої були додані докази сплати судового збору у встановленому законом розмірі, таким чином недоліки апеляційної скарги було усунуто.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Херсонської міської ради Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 по справі №923/343/21; розгляд апеляційної скарги Херсонської міської ради Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 по справі №923/343/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 25.09.2021.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 30.08.2021, якою відкрито апеляційне провадження у справі №923/343/21, направлялася на електронну адресу позивача, відповідача та третьої особи 31.08.2021 та була отримана в цей же день, що підтверджується роздруківками з електронної пошти (додані до матеріалів апеляційного оскарження).

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.08.2021, якою відкрито апеляційне провадження у справі №923/343/21, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 02.09.2021. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)

Тобто учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційних скарг в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактично апелянт оскаржує вказане рішення тільки в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині щодо відмови у задоволенні позову рішення господарського суду не було оскаржено сторонами по справі, тому не підлягає перегляду в апеляційному порядку під час розгляду цієї апеляційної скарги.

Таким чином, рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 по справі №923/343/21 підлягає перегляду лише в частині задоволених позовних вимог.

16.11.2020 між фізичною особою-підприємцем Тісовським О.С., виступаючим у якості Виконавця, та Департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради, як Замовником, укладений договір № 1067 про надання проектно-кошторисної документації на виконання робіт з капітального ремонту (а.с. 26).

За умовами договору № 1067:

- Виконавець зобов`язався у 2020 році виготовити проектно-кошторисну документацію на виконання робіт з капітального ремонту водовідведення будинку № 13 по проспекту Будівельників у м. Херсоні, а Замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи (пункт 1.1., 1.2);

- ціна договору становить 2 842,10 грн без ПДВ, (пункт 3.1);

- розрахунки проводяться по факту надання послуг на підставі акта наданих послуг, підписаного сторонами, та у залежності від фінансування з місцевого бюджету (пункт 4.1);

- роботи повинні бути виконаними у 2020 році (пункт 5.1.);

- Замовник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати за виконані роботи та приймати роботи згідно з актом виконаних робіт (пункт 6.1.);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за інші порушення, які не передбачені договором, санкції застосовуються у розмірах, передбачених статтею 231 Господарського кодексу України (пункт 7.3.).

За змістом Кошторису на виконання робіт (а.с. 27) вартість робіт складає 2 842,10 грн.

У межах договору між сторонами складений також Акт на виконання робіт без номеру та дати (а.с. 33), за змістом якого вартість робіт складає 2 842,10 грн. При цьому в даному Акті відсутні відомості стосовно приймання-передачі проектно-кошторисної документації. Проте, у позові Позивач вказав, що роботи прийняті Відповідачем саме за цим Актом без зауважень та заперечень.

В підтвердження виконання робіт за договором Позивачем надані також розроблені документи: Договірна ціна, Розрахунок № 1-1 прямих витрат і загальновиробничих витрат до договірної ціни, Відомість ресурсів та Розрахунок № 1-2 загальновиробничих витрат до договірної ціни.

Зокрема, за змістом Договірної ціни всього договірна ціна стосовно капітального ремонту водовідведення житлового будинку № 13 по проспекту Будівельників у м. Херсоні складає 41 845 грн (а.с. 28). У Розрахунку № 1-1 (а.с. 29-30), Відомості ресурсів (а.с. 31) та розрахунку № 1-2 (а.с. 32) наведені види робіт та витрати на їх проведення.

16.11.2020 між фізичною особою-підприємцем Тісовським О.С., виступаючим у якості Виконавця, та Департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради, укладений також договір № 1068 підряду з капітального ремонту (а.с. 10-11).

За умовами договору № 1068:

- Підрядник зобов`язується виконати капітальний ремонт водовідведення житлового будинку № 13 по проспекту Будівельників у м. Херсоні, а Замовник зобов`язався прийняти роботи та сплатити їх вартість (пункт 1.1., 1.2.);

- ціна робіт складає 41 845,00 грн (пункт 3.1.);

- розрахунки за виконані роботи здійснюються шляхом перерахування коштів протягом 30 календарних днів з дня підписання сторонами Актів виконаних робіт в залежності від фінансування з міського бюджету (пункт 3.3.);

- строк виконання робіт протягом 2020 року (пункт 4.1.);

- Замовник зобов`язався прийняти роботу відповідно до акту виконаних робіт (пункт 5.2.1);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за інші порушення, які не передбачені договором, санкції застосовуються у розмірах, передбачених статтею 231 Господарського кодексу України (пункт 6.4)

- цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині розрахунків та фінансових зобов`язань до повного його виконання.

Як слідує з Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2020 року всього на виконання умов договору здійснені роботи на суму 41 845,00 грн.

За змістом складеного Позивачем акту № 2 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року ним виконані роботи за договором № 1068 на суму 41 845,00 грн (а.с. 19-20). В Акті наявний підпис Позивача та вказівка про відмову Відповідача від підпису. При цьому вказівка про відмову вчинена не Позивачем, а безпосередньо представником Відповідача із підтвердженням про це підписом та печаткою.

Відповідно до Акту вводу об`єкта в експлуатацію «капітальний ремонт водовідведення житлового будинку № 13 по проспекту Будівельників» (а.с. 23), який складений комісією за участю представників Позивача, Відповідача та технічного нагляду, роботи з будівництва були прийняті та зазначено, що вони виконані у відповідності до кошторисної документації. В Акті наявні підписи представників вказаних осіб.

15.02.2021 Позивач листом за вихідним № 1/01 (а.с. 24) звернувся до Відповідача з вимогою про повернення підписаного Акту виконаних робіт та висловився стосовно термінової сплати вартості робіт.

Відповідач листом за вихідним № 01-35-108/16 від 22.02.2021 (а.с. 25) повідомив Позивача про неможливість підписання Акту та сплати вартості робіт через відсутність надходжень спеціального фонду бюджету.

За обліковими даними Позивача Відповідач умови договорів не виконав, у зв`язку з чим заборгував 44 687,10 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При визначені правової природи договорів суд враховує їх умови, права та обов`язки сторін, а також предмет.

Зміст та умови договорів, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладені договори підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Безпосередньо обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником, урегульований положеннями статті 853 ЦК України. Так, частиною першою даної статті визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Таким чином, Відповідач, як замовник робіт, зобов`язаний прийняти виконані Позивачем роботи, та сплатити йому, як виконавцеві, відповідну плату вартості робіт у встановлені договорами строки.

У відповідності до частини 1 статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або за згодою замовника достроково.

Поряд з цим, частина 1 статті 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, законом встановлені декілька строків сплати вартості підрядних робіт, у тому числі у строк, який встановлений договором, та у строк настання події, яка неминуче має настати. Такою подією, з огляду на положення наведеної частини 1 статті 854 ЦК України, є «остаточна здача підрядних робіт».

У даному випадку у договорі підряду:

- № 1067 сторонами не встановлювався термін оплати вартості робіт, але вказано, що розрахунки проводяться по факту надання послуг на підставі акта наданих послуг в залежності від фінансування з міського бюджету,

- № 1068 сторонами встановлено, що розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом 30 календарних днів з дня підписання актів виконаних робіт в залежності від фінансування з міського бюджету.

З наведеного суд прийшов до висновку, що за договором № 1067 строк оплати необхідно обраховувати з наступного дня після підписання сторонами Акта на виконання робіт, а за договором № 1068 - з наступного дня після завершення 30 календарних днів з дня складення Акта введення об`єкта в експлуатацію та підписання Акту № 2 приймання виконаних будівельних робіт.

В Акті на виконання робіт за договором № 1067 не вказана дата його складення, але суд першої інстанції вірно врахував, що в Акті введення об`єкта в експлуатацію за договором № 1068 вказано, що роботи розпочаті 18.11.2020. Оскільки проведення робіт з капітального будівництва відбувалося на підставі кошторисної документації за договором № 1067, то саме дата початку таких робіт є датою прийняття робіт з виготовлення кошторисної документації, тобто це дата 18.11.2020.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Відповідач повинен був сплатити вартість робіт за договором № 1067 - 19.11.2020.

Акт введення об`єкта в експлуатацію був підписаний сторонами 23.11.2020.

Стосовно непідписання Відповідачем Акту № 2 приймання виконаних будівельних робіт суд зазначає, що за наведеними правовими положеннями та наявними між сторонами правовідносинами підписання Акту приймання виконаних робіт не є єдиним можливим документом стосовно підтвердження прийняття-передачі виконаних робіт, оскільки в Акті введення об`єкта в експлуатацію представник Відповідача власним підписом підтвердив прийняття робіт, їх відповідність кошторисній документації та будівельним нормам. Таким чином, Відповідач, підписавши цей Акт, прийняв роботи.

Поряд з цим, при підписанні Акта № 2 приймання виконаних будівельних робіт представник Відповідача хоча і вказав про відмову від його підпису, але вчинив підпис та проставив печатку на ньому. Будь-яких заперечень стосовно об`єму, видів або вартості робіт він при такому підписанні не зазначив.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Відповідач повинен був сплатити вартість робіт за договором № 1068 з 24.11.2020 по 24.12.2020.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Відповідач станом на час розгляду справи в суді першої інстанції не здійснив своєчасну оплату вартості робіт за обома договорами.

Щодо посилання апелянта стосовно відсутності бюджетного фінансування та відповідно відсутності його обов`язку зі сплати отриманих робіт, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.

Відтак, дії розпорядника бюджетних коштів по укладенню договору нерозривно пов`язані із наявністю передбачених кошторисом витрат на такі цілі.

У даному випадку ні Відповідачем, на апелянтом не доведено, що договори № 1067 та № 1068 укладалися без визначення попереднього бюджетного асигнування на витрати стосовно капітального ремонту водовідведення будинку № 13, а більш того відповідач сам у відзиві на позовну заяву підтвердив, що капітальний ремонт здійснювався у межах відповідної бюджетної програми.

Посилання апелянта на те, що Позивач мав право приступити до виконання робіт лише після повідомлення про фактичні надходження коштів спеціального фонду бюджету на фінансування таких робіт, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки прийнявши роботи Відповідач фактично погодив як початок їх проведення, так і умови здійснення робіт без попереднього надходження коштів на рахунки замовника. Відтак, сторонами погоджена можливість проведення робіт без дотримання вказаної договірної умови.

Щодо посилання апелянта на відсутність бюджетного фінансування, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Тобто, чинним законодавством не передбачена залежність виконання грошового зобов`язання від фактичного фінансування видатків з місцевого бюджету, оскільки презюмується, що Відповідач, як окрема юридична особа на стадії укладення договорів підряду повинен був врахувати обставини правомірності договорів, враховуючи їх фінансування саме за рахунок видатків із місцевого бюджету у відповідності до положень названої статті 48 Бюджетного кодексу України.

У відповідності до частини 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а згідно з частиною 2 статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

За змістом пункту 4 рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 у справі № 1-29/2007 від 09.07.2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36,частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98,101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Кодексу.

Суд наголошує, що у відповідності до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1960 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, за пунктом 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 зроблений висновок, що суд погоджується, що асигнування для виплати державою боргів з державного бюджету можуть викликати певну затримку у виконанні рішень судів. Тим не менше, Суд вважає, що, неспромігшись протягом двох років передбачити такі асигнування, держава порушила свої зобов`язання за п. 1 ст. 6 Конвенції. Більше того, як випливає з матеріалів справи, державою не було вжито заходів для виправлення ситуації у цій справі.

Аналогічний висновок зроблений Європейським судом з прав людини у справі "Бакалов проти України". Так, у пункті 40 рішення Суду від 30.11.2004, зазначено, що відсутність бюджетного фінансування не є виправданням за бездіяльність, а тому ним зроблений висновок, що такий випадок є порушення пункту 1 Першого протоколу.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1); кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2); не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

Викладені правові приписи свідчать про обов`язок Відповідача сплатити вартість виконаних підрядних робіт у незалежності від фінансування таких витрат.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не сплативши вартість отриманих робіт у сумі 44 687,10 грн, відповідач допустив порушення статті 193 ГК України та умов укладеного договору.

Щодо вимог про стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2), а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

У даному випадку умовами пунктів 7.3. договору № 1067 та 6.4. договору № 1068 сторонами встановлена пеня за порушення строків виконання зобов`язання, з якого допущено прострочення, у розмірі 0,1 % від вартості виконаних робіт за кожний день прострочення.

Отже, у випадку несвоєчасної сплати вартості робіт Відповідач повинен сплатити Позивачу пеню у вказаному розмірі.

Відповідно статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при розрахунках пені Позивачем невірно визначені початкові дати періодів нарахування, оскільки за договором № 1067 початок нарахування є 20.11.2020, а за договором № 1068 25.12.2020. Тоді як Позивач визначив для початку нарахування за договором № 1067 дату 16.12.2020, а за договором № 1068 23.12.2020, що є неправомірним.

Отже, правильним періодом для нарахування пені за договором № 1067 є період з 20.11.2020 по 15.03.2021, а за договором № 1068 з 25.12.2021 по 15.03.2021. Проте, суд не може самостійно змінювати період нарахування в сторону збільшення, а тому за договором № 1067 періодом для нарахування є з 16.12.2020 по 15.03.2021.

Колегія суддів перевірила наведений судом першої інстанції розрахунок пені та зазначає, що він є арифметично вірним та відповідає вимогам законодавства, таким чином загальна сума пені за договором № 1067 складає: 84,91 грн., а за договором № 1068 1 126,69 грн. За таких обставин правомірними є вимоги про стягнення 1 211,60 грн пені.

Щодо вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем невірно визначені початкові дати періодів нарахування, оскільки за договором № 1067 початок нарахування є 20.11.2020, а за договором № 1068 25.12.2020. Зокрема, Позивач визначив для початку нарахування за договором № 1067 дату 16.12.2020, а за договором № 1068 23.12.2020, що є неправомірним.

Правильним періодом для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за договором № 1067 є період з 20.11.2020 по 15.03.2021, а за договором № 1068 з 25.12.2021 по 15.03.2021. Проте, суд не може самостійно змінювати період нарахування в сторону збільшення, а тому за договором № 1067 періодом для нарахування є з 16.12.2020 по 15.03.2021.

Колегією суддів було перевірено наведений судом першої інстанції розрахунок 3 % річних і встановлено, що він є арифметично вірним та відповідає вимогам законодавства. Таким чином, загальна сума 3 % річних за договором № 1067 складає: 21,01 грн, а за договором № 1068 278,52 грн. за таких обставин правомірними є вимоги про стягнення 299,53 грн річних.

Колегія також погоджується з наведеним судом першої інстанції розрахунком інфляційних втрат та вважає, що правомірними є вимоги про стягнення 1 032,35 грн. інфляційних втрат.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 по справі №923/343/21 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржене рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 по справі №923/343/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Херсонської міської ради Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 по справі №923/343/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 31.05.2021 по справі №923/343/21 залишити без змін.

Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.

Постанову складено та підписано 28.10.2021.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Бєляновський

І.Г. Філінюк