ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. Справа№ 910/21566/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Овчиннікової Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузьменко В.С.;

від відповідача: Толкачов Я.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт" (до перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис")

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 (повний текст складено 06.02.2020)

у справі №910/21566/17 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт" (до перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис")

до Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

про стягнення 1 087 644,82 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт" (до перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" 1 076 576 грн. основного боргу, що утворився в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем укладеного сторонами договору оренди приміщення від 01.12.2016; 2 529,95 грн. пені; 2 079,41 грн. 3% річних та 6 459,46 втрат від інфляції, а всього 1 087 644,82 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем не сплачено позивачу орендні платежі за Договором оренди за період жовтень - листопад 2017 року у загальній сумі 1 076 576 грн.; у зв`язку з простроченням оплати орендних платежів Банку нараховано 2 529,95 грн. пені, 2 079,41 грн. 3% річних та 6 459,46 втрат від інфляції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.02.2019 (Котков О.В.): визнано припиненим зобов`язання Товариства в частині сплати основного боргу в сумі 1 076 576 грн. на користь відповідача за кредитним договором від 28.11.2017 №07/30/К та зобов`язання Банку зі сплати на користь Товариства основного боргу в сумі 1 076 576 грн. за Договором оренди шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог; позов задоволено частково: стягнуто з Банку на користь Товариства 2 422,29 грн. пені, 1 990,93 грн. 3% річних, 4 844,59 грн. втрат від інфляції та 16 287,83 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2019: рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2019 у справі №910/21566/17 в частині визнання припиненим зобов`язання Товариства в частині сплати основного боргу в розмірі 1 076 576 грн. на користь Банку за Кредитним договором №07/30/К та зобов`язання Банку зі сплати на користь Товариства з основного боргу в сумі 1 076 576 грн. за Договором оренди шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог - скасовано; в цій частині прийнято нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року за Договором в сумі 1 076 576 грн.; в іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2019 у справі №910/21566/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11.09.2019 (головуючий суддя Суховий В.Г., судді Берднік І.С. і Міщенко І.С.) постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2019 і рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2019 скасовано, а справу №910/21566/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 11.09.2019

Відправляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції при вирішенні даного спору обмежився лише посиланням на лист позивача № 28/12-5 від 28.12.2018 про невизнання припинення зобов`язань зарахуванням через відсутність передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України умов для зарахування, у зв`язку з наявністю спору між сторонами щодо заборгованості за кредитним договором №08/104/К від 17.12.2008, без дослідження відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин, не надав належної оцінки доводам позивача у відповідній частині.

В той же час, всупереч положень статті 86 ГПК України, судом першої інстанції взагалі не взято до уваги доводи відповідача в частині припинення зобов`язань за спірним договором оренди шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008 на підставі заяви відповідача від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7 693007/01.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" 2 079 грн. 41 коп. 3% річних; 2 529 грн. 95 коп. пені; 69 грн. 14 коп. судового збору і 103 грн. 71 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що оскільки заява відповідача від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7693007/01 не оскаржена в судовому порядку, є дійсною, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 076 576 грн. заборгованості за Договором оренди не підлягають задоволенню, оскільки здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог.

В той же час, суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги про стягнення 2 079,41 грн. 3% річних та 2 529,95 грн. пені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт" (до перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис") звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 року по справі №910/21566/17 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заява відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням не відповідає необхідним вимогам безспірності вимог через відсутність передбачених ст. 601 ЦК України умов для зарахування у зв`язку з наявністю спору між сторонами щодо змісту та умов виконання зустрічних зобов`язань. Апелянт зазначає, що знаючи про наявність інших заліків позивача, що стосувалась тих же спірних сум заборгованостей, відповідач незаконно направив заяву про зарахування від 17.12.2018, частина з вимог у якій вже була попередньо зарахована іншим чином Товариством у своїх заявах від 16.10.2018 та від 14.11.2018. Апелянт також вказує, що відповідач, надаючи свої заяви про зарахування однорідних вимог не надав суду первинної документації, що підтверджує наявність заборгованості позивача перед відповідачем за кредитними договорами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи між суддями від 12.03.2020 року, справу №910/21566/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. (Дідиченко М.А.) - головуюча суддя; судді - Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 відкрито провадження у справі та запропоновано учасникам справи подати до суду апеляційної інстанції заяви про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі № 910/21566/17 у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; у випадку не реалізації сторонами їхнього права на подачу відповідної заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, про дату і час судового засідання учасники справи будуть повідомлені додатково.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 року розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі № 910/21566/17 призначено на 03.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 року розгляд справи відкладено на 24.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2020 року розгляд справи відкладено на 08.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 року оголошено перерву у справі до 16.09.2020.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 року № 09.1-08/3141/20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А. на лікарняному.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2020 року для розгляду справи №910/21566/17 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Барсук М.А. (Дідиченко М.А.), судді - Пономаренко Є.Ю., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт" (до перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис") прийнято до свого провадження.

Засідання суду, призначене на 04.11.2020 року, не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді Барсук М.А. (Дідиченко М.А.) на лікарняному.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2020 року для розгляду справи № 910/21566/17 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Барсук М.А. (Дідиченко М.А.), судді Пономаренко Є.Ю, Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 року апеляційну скаргу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 09.12.2020.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 року № 09.1-08/5127/20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2020 року для розгляду справи №910/21566/17 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Барсук М.А. (Дідиченко М.А.), судді Пономаренко Є.Ю, Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 року у справі № 910/21566/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 зупинено провадження у справі № 910/21566/17 до прийняття відповідного судового рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/11116/19.

На адресу Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт" (до перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис") надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2021 року для розгляду справи №910/21566/17 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Барсук М.А. (Дідиченко М.А.), судді - Пономаренко Є.Ю, Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 поновлено провадження по справі та призначено до розгляду на 29.09.2021.

Засідання суду, призначене на 29.09.2021 року, не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді Барсук М.А. (Дідиченко М. А.) у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 (з урахуванням ухвали суду від 06.10.2021 про призначення справи в режимі відеоконференції) розгляд справи призначено на 12.10.2021.

Позиції учасників справи

30.03.2020 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.12.2016 між ТОВ "Приватофис" (орендодавець) та ПАТ "КБ "Приватбанк" (орендар) укладено договір оренди приміщення (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення, визначене у договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності.

Приміщення, яке передається в оренду за Договором, знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Малом`ясницька, 2а та має загальну площу 6728,6 кв.м і належить орендодавцеві на підставі права власності (п. 1.2. Договору).

За умовами п. 2.2. Договору орендна плата підлягає сплаті до 20 числа поточного місяця за поточний місяць, із розрахунку 80,00 грн за 1 кв.м, в тому числі ПДВ 13,33 грн., всього 538 288 грн. (разом з ПДВ) за перший місяць оренди. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці). Розмір орендної плати може бути переглянутий два рази на рік та змінений за згодою Сторін, про що укладається додаткова угода до даного Договору.

В п. 5.1. Договору визначено, що передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщення у оренду засвідчується актом здачі-приймання приміщення у оренду. Повернення приміщення орендодавцеві здійснюється за актом здачі - приймання. Обов`язок по складанню акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні договору. Приміщення та інше майно вважаються фактично переданими орендодавцеві/орендареві з моменту підписання акта здачі-приймання.

На виконання умов Договору згідно акту здачі-приймання приміщення від 01.12.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв згідно договору оренди приміщення, яке знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Малом`ясницька, 2а та має загальну площу 6728,6 кв.м. В зазначеному акті зафіксовано, що приміщення передано в належному стані, придатне для використання за призначенням.

Термін дії Договору з 01 грудня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (п. 7.1. Договору).

Звертаючись до суду з даним позовом Позивач вказує, що починаючи з жовтня 2017 року Відповідач не виконує зобов`язання за Договором зі сплати орендної плати, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за жовтень та листопад 2017 року в загальній сумі 1 076 576,00 грн.

Судом встановлено, що позивач, внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань зі сплати орендної плати за Договором за жовтень та листопад 2017 року 27.10.2017 направив відповідачу претензію № 27/10-1 від 27.10.2017 про сплату заборгованості. Вказана претензія отримана уповноваженою особою ПАТ "КБ "Приватбанк" 30.10.2017, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 072, № 944, № 928 та № 080.

Однак, претензія № 27/10-1 від 27.10.2017 була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

23.11.2017 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією № 23/11-1 про сплату заборгованості за Договором, яка отримана ПАТ КБ "Приватбанк" 23.11.2017 за вх. № 1383338.

Проте, відповідач суму заборгованості за Договором зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року в сумі 1 076 576,00 грн. не сплатив.

Відповідачем було надіслано позивачу заяви від 06.11.2017 №Е.65.0.0.0/3-134182 та від 28.11.2017 №Е.65.0.0.0/3-147662 про припинення зобов`язання щодо сплати відповідачем позивачу боргу за договорами оренди у сумі 5 429 151,77 грн. внаслідок зарахування боргу у сумі 5 429 151,77 грн. за Кредитним договором №07/30/К.

Листами від 17.11.2017 №17/11-2 і від 22.12.2017 №22/12-2 позивач заперечив проти вказаних заяв відповідача, посилаючись на те, що на розгляді у господарському сумі Дніпропетровської області перебуває справа №904/6511/17, в рамках якої Товариство заперечує проти настання строку повернення кредиту за Кредитним договором №07/30/К.

Заявою від 16.10.2018 №1610/1-18 позивач повідомив відповідача про те, що станом на 16.10.2018 останній має заборгованість перед позивачем зі сплати орендних платежів за договорами оренди від 01.12.2016 №б/н у кількості 221 шт., зокрема, за жовтень і листопад 2017 року у загальній сумі 6 140 975,62 грн.; строк виконання зобов`язань відповідача перед Товариством настав 20.10.2017 і 20.11.2017; станом на 16.10.2018 позивач має заборгованість перед Банком за умовами Кредитного договору №08/104//К - 433 924,75 грн., кредитного договору від 17.12.2008 №08/105/К - 967 574,92 грн., кредитного договору від 17.12.2008 №08/106/К - 2 708 298,08 грн., кредитного договору від 17.12.2008 №08/107/К - 245 226 грн., кредитного договору від 17.12.2008 №08/108/К - 468 075,80 грн., кредитний договір від 17.12.2008 №08/109/К - 85 693,69 грн., кредитний договір від 17.12.2008 №08/110/К - 507 262,80 грн., кредитного договору від 17.12.2008 №08/111/К - 724 385 грн. зі сплати тіла кредиту, а всього 6 140 441,04 грн.; Товариство вважає припиненими зобов`язання за вказаними кредитними договорами на загальну суму 6 140 441,04 грн. на підставі статті 601 ЦК України.

Листом від 11.12.2018 №20.1.0.0.0/7-689710 відповідач повідомив позивача про те, що обов`язок щодо оплати орендних платежів за договорами оренди за період жовтень - листопад 2017 року є виконаним на підставі заяв відповідача від 06.11.2017 №Е.65.0.0.0/3-134182 і від 28.11.2017 №Е.65.0.0.0/3-147662 про припинення зобов`язань зарахуванням, у зв`язку з чим Банк заперечує проти зарахування зустрічних однорідних вимог.

Заявою від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/76930006/01 відповідач відмовився від проведеного за його заявими зарахування зустрічних однорідних вимог за Кредитним договором №07/30/К; відповідач заявив про зміну підстав припинення зобов`язань зі сплати орендної плати за договорами оренди від 01.12.2016 №б/н у кількості 247 шт. у зв`язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог, викладених окремою заявою відповідача за Кредитним договором №08/104/К і договорами оренди від 01.12.2016 №б/н.

Заявою від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7693007/01 відповідач повідомив Товариство про таке:

- станом на 15.12.2018 у Товариства наявна заборгованість зі сплати кредиту та процентів за ним у сумі 173 440 631,81 грн. за Кредитним договором №08/104/К;

- строк виконання зобов`язань позивача за Кредитним договором №08/104/К настав 15.12.2018;

- на 15.12.2018 Банк (з урахуванням заяви відповідача від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/76930006/01) має заборгованість за період жовтень 2017 року - листопад 2018 року перед Товариством зі сплати орендних платежів за договорами оренди від 01.12.2016 №б/н у кількості 247 шт. у загальній сумі 76 008 124,78 грн.;

- на підставі викладеного відповідач заявив про припинення зобов`язань щодо сплати Банком позивачу боргу за договорами оренди від 01.12.2016 №б/н (у тому числі і за Договором оренди) у сумі 76 008 124,78 грн. шляхом зарахування боргу Товариства відповідачу за Кредитним договором №08/104/К у сумі 76 008 124,78 грн.

Предметом даного спору є вимога про стягнення з відповідача 1 076 576,00 грн заборгованості зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року, 2 529,95 грн пені, 2 079,41 грн 3% річних та 6 459,46 грн інфляційних втрат за договором оренди приміщення від 01.12.2016.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що відповідачем було надіслано позивачу заяву від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7693007/01, якою Банк заявив про припинення зобов`язань щодо сплати позивачу боргу за договорами оренди від 01.12.2016 №б/н (у тому числі і за спірним договором) у сумі 76 008 124,78 грн. шляхом зарахування боргу Товариства відповідачу за Кредитним договором №08/104/К у сумі 76 008 124,78 грн.

Оскільки заява відповідача від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7693007/01 не оскаржена в судовому порядку, є дійсною, а тому за висновком суду вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 076 576 грн. заборгованості за Договором оренди не підлягають задоволенню, оскільки здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог.

Також, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Однак колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом вище, 01.12.2016 сторони підписали акт здачі-приймання приміщення, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в оренду приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Малом`ясницька, 2а, має загальну площу 6 728,6 кв.м. Строк сплати орендної плати погоджений сторонами у п. 2.2 договору, відповідно до якого орендна плата підлягає сплаті до 20 числа поточного місяця за поточний місяць.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом узгоджується сторонами в договорі.

Виходячи із змісту вищенаведених норм права та умов п.п. 2.1, 2.2 Договору, колегія суддів відзначає, що строк оплати орендних платежів за жовтень-листопад 2017 є таким що настав, а відтак, з огляду на відсутність належних і допустимих доказів виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати орендних платежів за ним рахується заборгованість в сумі 1 076 576,00 грн. Відповідач не заперечує наявність заборгованості за спірний період та її розмір.

В той же час, відповідач в обґрунтування відсутності підстав для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі вказував на те, що відповідне грошове зобов`язання перед позивачем за спірним договором з оплати орендних платежів було припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних згідно із заявою відповідача від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7 693007/01, відповідно до якої відповідач повідомив позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог, у тому числі за спірним договором оренди приміщення від 01.12.2016, в загальному розмірі 76 008.124,78 грн, а саме: зобов`язання ПАТ КБ "Приватбанк" перед ТОВ "Приватофис" зі сплаті орендних платежів за користування належними позивачу приміщеннями у період з жовтня 2017 по листопад 2018 року (в т. ч. спірним приміщенням згідно з договором у період жовтень-листопад 2017 року) та частково зобов`язання ТОВ "Приватофис" перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008 щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитним коштами.

При цьому, позивачем заперечувалась можливість припинення спірного зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаною заявою ПАТ КБ "Приватбанк" з посиланням на те, що між сторонами існує спір щодо умов виконання та розміру зустрічних зобов`язань ТОВ "Приватофис" перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором №08/104/К від 17.12.2008.

Так, позивач вказує, що заява банку від 17.12.2018 не відповідає вимогам статті 601 ЦК України, оскільки визначені в ній вимоги, зокрема, за кредитним договором від 17.12.2008 №08/104/К, вже зараховані позивачем у залік зустрічних однорідних вимог, з огляду на що вимоги, визначені в заяві банку від 17.12.2018, не є безспірними та прозорими, а тому неможливо здійснити вказане зарахування.

За змістом ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони (ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

З огляду на положення чинного законодавства, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку має на меті оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, що становлять предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Разом з цим ще одною важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17 та від 11.09.2019 у справі №910/21566/17.

Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 зі справи № 910/11116/19 уточнив висновки Верховного Суду у вказаних справах (№№ 910/21652/17, 910/21648/17, 910/21566/17), зазначивши, зокрема, про те, що відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань є важливою умовою для зарахування вимог. При цьому, умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування.

Таким чином, для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.

З матеріалів справи слідує, що 06.11.2017 та 28.11.2017 відповідач направив на адресу позивача заяви №Е.65.0.0.0/3-134182 та №Е.65.0.0/3-147662, якими повідомив позивача про припинення зобов`язань відповідача за договором оренди приміщення від 01.12.2016 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог зі сплати позивачем заборгованості за кредитним договором від 17.04.2007 № 07/30/К.

В подальшому АТ КБ "Приватбанк" у заяві від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7 693006/01 повідомило ТОВ "Приватофис" про відмову від зарахування зустрічних однорідних вимог, проведеного за заявами банку, зокрема, від 06.11.2017 №Е.65.0.0.0/3-134182 та від 28.11.2017 №Е.65.0.0/3-147662.

При цьому колегія суддів відзначає, що чинним законодавством України не передбачено односторонньої відмови від вже здійсненої заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що АТ КБ "Приватбанк" направило на адресу ТОВ "Приватофис" нову заяву від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7 693007/01 про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідач, обґрунтовуючи звернення із заявою від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7 693007/01 у порядку статті 601 Цивільного кодексу України, посилався на те, що за позивачем обліковується заборгованість перед банком за кредитним договором від 17.12.2008 №08/104/К, укладеним між сторонами у справі.

Листом від 28.12.2018 №28/12-4 позивач повідомив відповідача про те, що не визнає припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог через відсутність передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України умов для такого зарахування.

Судом встановлено, що відповідно до заяв №1610/1-18 від 16.10.2018 та №14/11-18 від 14.11.2018 позивач здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема за кредитним договором від 17.12.2008 №08/104/К, в рахунок погашення заборгованості АТ КБ "Приватбанк" перед ТОВ "Приватофис" за іншими договорами оренди приміщень. Питання законності вказаних заяв ТОВ "Приватофис" від 16.10.2018 та від 14.11.2018 станом на час прийняття місцевим судом оскаржуваного рішення розглядалось у Господарському суді Дніпропетровської області в межах справ №904/5712/18 та №904/5710/18.

З наведеного вище слідує, що відповідач, направляючи заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7 693006/01, не врахував здійснення позивачем зарахування зустрічних однорідних вимог за заявами №1610/1-18 від 16.10.2018 та №14/11-18 від 14.11.2018, зокрема за кредитним договором від 17.12.2008 №08/104/К, що фактично може свідчити про подвійне зарахування одного й того ж зобов`язання, а це, у свою чергу, суперечить чинному законодавству.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що наявність заяв позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог №1610/1-18 від 16.10.2018 та №14/11-18 від 14.11.2018, зокрема за кредитним договором від 17.12.2008 № 08/104/К, питання законності яких оскаржується в судовому порядку, у той час як направлення відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7 693006/01 без урахування вказаних обставин, виключає безспірність та прозорість вимог АТ КБ "Приватбанк" за заявою від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7 693007/01.

При цьому відповідно до заяви відповідача про зарахування зустрічних вимог від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7 693007/01 останній повідомив про часткове зарахування вимог відповідача до позивача за кредитним договором від 17.12.2008 №08/104/К.

Проте, матеріали справи не містять доказів, коли саме настав строк виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором від 17.12.2008 №08/104/К та в якому обсязі, які саме обставини, передбачені договором чи законом, зумовили його настання.

Посилання апелянта на те, що у позивача настав строк виконання грошового зобов`язання за вказаним кредитним договором і це підтверджується договором про внесення змін №14 від 28.03.2016 до кредитного договору №08/104-К (підписаного позивачем), у якому встановлено, що станом на 28.03.2016 ТОВ "Приватофис" мало заборгованість за кредитним договором у розмірі 121.433.924,75 грн за тілом кредиту та 21.876.976,38 грн за процентами, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що вказаний розмір боргу встановлений саме станом на 28.03.2016, в той час як заяву № 20.1.0.0.0/7 693007/01 про зарахування зустрічних однорідних вимог направлено 17.12.2018. Доказів на підтвердження розміру зобов`язання та строку його виконання станом на 17.12.2018 відповідач суду не надав.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем було долучено до матеріалів справи засвідчену копію кредитного договору № 08/104/К від 17.12.2008, договір про внесення змін № 14 від 28.03.2016 до вказаного кредитного договору № 08/104/К від 17.12.2008, додаток № 1 до кредитного договору від 28.03.2016, яким встановлено поточні ліміти.

Проте, дослідивши вказані документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вони не є належними, допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження існування розміру заборгованості за кредитним договором № 08/104-К станом саме на 17.12.2018, а також спростовуються наданими позивачем доказами наявності у відповідача заборгованості з орендної плати, і саме докази, надані позивачем в сукупності, в силу приписів ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, є більш вірогідними, за внутрішнім переконанням суду, стосовно наявності у відповідача непогашеного грошового зобов`язання відповідача перед позивачем за договором оренди в заявленому до стягнення розмірі.

Крім того, відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції інших жодних доказів в розумінні ст. ст. 14, 76-79 Господарського процесуального кодексу України стосовно підтвердження своїх доводів щодо існування кредитної заборгованості у заявленому розмірі, як і настання/зміну та або прострочення виконання грошових зобов`язань. Довідка про стан заборгованості позивача за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008, надана відповідачем до суду апеляційної інстанції, не є первинним документом, який може підтверджувати факт настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором від 17.12.2008 №08/104/К та в якому саме обсязі.

А тому, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів з метою встановлення розміру заборгованості за кредитним договором №08/104-К станом на 17.12.2018 та встановлення строку виконання грошового зобов`язання, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про настання строку виконання зобов`язання позивача за кредитним договором №08/104-К станом на 17.12.2018.

Таким чином, викладені вище обставини виключають можливість встановити правомірність зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7 693007/01.

Відтак, відповідач не довів припинення свого грошового зобов`язання за договором зі сплати заборгованості з орендної плати у розмірі 1 076 576,00 грн за користування спірним приміщенням у жовтні-листопаді 2017 року, адже додана ним до матеріалів справи заява від 17.12.2018 №20.1.0.0.0/7 693007/01 не може свідчити про припинення відповідного зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог з огляду на недоведенність настання строку виконання ТОВ "Приватофис" зобов`язання за кредитним договором від 17.12.2008 №08/104/К, з наявністю чого положення ст. 202, 203 Господарського кодексу України та ст. 601 Цивільного кодексу України пов`язують можливість застосування відповідного способу припинення зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про визнання припиненим зобов`язання ТОВ "Приватофис" в частині сплати основного боргу в розмірі 1 076 576,00 грн. на користь ПАТ "КБ "Приватбанк" за кредитним договором № 07/30/К від 28.11.2017 та зобов`язання ПАТ "КБ "Приватбанк" по сплаті на користь ТОВ "Приватофис" основного боргу в розмірі 1 076 576,00 грн. за Договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Оскільки відповідачем належним чином не доведено обставин припинення грошового зобов`язання з оплати орендних платежів за жовтень-листопад 2017 згідно Договору оренди, що є предметом розгляду у даній справі, колегія суддів дійшла до висновку, що вимога про стягнення 1 076 576,00 грн. основної заборгованості є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення 2 529,95 грн. пені.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України, передбачено, зокрема, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що у випадку заборгованості по виплаті орендної плати орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі 0,01 відсотків від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів, перевіривши здійснений розрахунок пені за загальний період з 20.10.2017 по 27.11.2017, погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість пені у розмірі 2 529,95 грн.

Стосовно нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що оскільки за умовами Договору оренди платіж за поточний місяць здійснюється до 20 числа поточного місяця, а тому періодом нарахування втрат від інфляції є з 20.10.2017 по 31.10.2017.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки умова стосовного кінцевого строку оплати орендної плати встановлює лише початок нарахування інфляційних витрат та не обмежується місяцем, в якому така оплата мала бути здійснена.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем нараховано інфляційні нарахування за час невиконання зобов`язання зі сплати орендної плати за жовтень 2017. Період нарахування встановлений з 20.10.2017 по 27.11.2017.

У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, викладеного у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 924/312/18 та від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18 вказавши, що:

- сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується залежно від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці (пункт 38.1 постанови).

Колегія суддів, здійснивши власний розрахунок інфляційних витрат за період з 20.10.2017 по 27.11.2017, дійшла до висновку, що обґрунтованим розміром інфляційних втрат є 4 844,59 грн. В той же час, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3 % річних за період з 20.10.2017 по 27.11.2017 у сумі 2 079, 41 грн., колегія суддів вважає його вірним та обґрунтованим.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт" (до перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис") підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі № 910/21566/17 - частковому скасуванню.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт" (до перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис") на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі № 910/21566/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі № 910/21566/17 частково скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт" (49044, м. Дніпро, узвіз Крутогірний, 14; ідентифікаційний код 33546549) 1 076 576,00 грн. заборгованості зі сплати орендної плати, 2 079, 41 грн. 3 % річних, 2 529,95 грн. пені, 4 844,59 грн. інфляційних втрат, 16 290,45 грн. судового збору за подання позову та 24 435,67 грн. судового збору, понесеного під час первісного розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт" (49044, м. Дніпро, узвіз Крутогірний, 14; ідентифікаційний код 33546549) 24 435,67 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/21566/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25.10.2021

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко