ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2021 року м.Дніпро Справа № 904/5118/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.,

суддів: Іванова О.Г., Дарміна М.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2021р., ухвалене суддею Ярошенко В.І. у справі № 904/5118/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бельченко", м. Дніпро

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бельченко", в якому просить суд стягнути суму заборгованості у розмірі 64 320, 36 грн., з яких: 34 456, 84 грн. - сума основного боргу, 4 372, 52 грн. - пеня, 25 488 грн. - 30% річних.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд послався на те, що надані позивачем до позовної заяви докази не дають можливості встановити дійсний обсяг порушення відповідачем договірних грошових зобов`язань та розмір наявної заборгованості, а також періоди прострочення оплати послуг.

Крім того, господарський суд вказав, що у зв`язку з недоведеністю позовних вимог заява відповідача про застосування позовної давності, викладена у відзиві, залишається судом без розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою про скасування вищезазначенного рішення та прийняття нового, яким просить позов задовольнити.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- судом не враховано факт визнання Відповідачем заборгованості та прострочення строків виконання зобов`язання;

- судом було не в повному обсязі досліджено докази щодо направлення актів №НП/3-0080409 від 10.08.2017 та №НП/3-0085936 від 20.08.2017 здачі-прийняття робіт (надання послуг), які відповідач відмовився приймати та підписувати.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, у відзиві вказано, що відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлене клопотання про застосування строку позовної давності.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.09.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі 904/5118/21. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 07.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (далі експедитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бельченко" (далі замовник, відповідач) було укладено договір № 118357 про надання послуг з організації перевезення відправлень (далі договір), за умовами пунктів 2.1 2.3 якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення, а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором. Експедитор надає замовнику послуги на умовах договору та згідно з умовами, затвердженими експедитором. За надані експедитором послуги замовник сплачує експедитору винагороду згідно з чинними тарифами експедитора, розміщеними на офіційному сайті експедитора novaposhta.ua.

Прийняття експедитором відправлення для надання послуг, визначених цим договором, оформлюється експрес-накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/сервіси, вартість послуг експедитора (п. 2.5 договору).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору, загальна ціна договору складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100% вартості наданих послуг упродовж 2 (двох) банківських днів після виконання замовлення на підставі актів наданих послуг експедитора та рахунку-фактури. Експедитор складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику підписані та скріплені печаткою акти наданих послуг у двох примірниках для підписання замовником.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що замовник упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів наданих послуг від експедитора підписує надані експедитором 2 (два) примірники актів наданих послуг та повертає експедитору 1 (один) примірник підписаного акту або в той самий строк надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання замовником актів упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів від експедитора без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні й замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманим рахунком та актами наданих послуг.

За даними позивача, ним було надано відповідачу послуги із організації перевезення відправлень на загальну суму 34 456, 84 грн., на підтвердження чого ним надані наступні документи:

1)підписані обома сторонами без заперечень та зауважень акти здачі-прийняття робіт (надання послуг):

-№ НП/3-0070030 від 10.07.2017 на суму 9 048, 50 грн.;

-№ НП/3-0072279 від 20.07.2017 на суму 15 555, 46 грн.;

-№ НП/3-0078496 від 31.07.2017 на суму 10 410, 12 грн. (арк. с. 11-13);

2) підписані позивачем в односторонньому порядку акти здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- акт № НП/3-0080409 від 10.08.2017 на суму 2 064, 45 грн.;

-акт № НП/3-0085936 від 20.08.2017 на суму 297, 70 грн. (арк. с. 14-15).

Як вказував позивач у позовній заяві, відповідач ухилявся від підписання актів здачі-приймання робіт (надання послуг) № НП/3-0080409 від 10.08.2017 та №НП/3-0085936 від 20.08.2017, тому вказані акти двічі були направлені Товариству з обмеженою відповідальністю "Бельченко" на адресу, вказану в договорі та ЄДР, цінним листом з описом вкладення 11.10.2017 та 30.10.2018 за № 664, що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист від 11.10.2017 на ім`я ТОВ "Бельченко", згідно з яким на адресу відповідача: 49005, вул. Сімферопольська, 21, офіс 607, м. Дніпро, були направлені: акт звірки взаєморозрахунків, акт № НП/3-0080409, рахунок-фактура № НП/3-0080409; копію конверту з поштовим відправленням № 708, що повернувся на адресу позивача за закінченням терміну зберігання (арк. с. 17) та копією опису вкладення у цінний лист від 30.10.2018 на ім`я ТОВ "Бельченко", згідно з яким на адресу відповідача: 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, буд. 1/3, офіс 4, були направлені: акт звірки взаєморозрахунків, акт № НП/3-0080409, рахунок-фактура № НП/3-0080409 від 10.08.2017, акт № НП/3-0085936 від 20.08.2017, рахунок-фактура № НП/3-0085936 від 20.08.2017; копію фіскального чека ДДУДПЗ "Укрпошта" від 30.10.2018 про направлення на ім`я ТОВ "Бельченко" поштового відправлення № 964 (арк. с. 16).

Вказані експедиторські послуги відповідачем оплачено не було, що стало підставою для звернення позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 34 456, 84 грн.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст.902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", частин 1, 3 статті 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) обов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Правовідносини сторін у даній справі виникли за договором, який за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

Згідно із частиною 2 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", яка кореспондується з частиною 1 статті 930 Цивільного кодексу України, Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Частиною 13 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд послався на те, що надані позивачем до позовної заяви докази не дають можливості встановити дійсний обсяг порушення відповідачем договірних грошових зобов`язань та розмір наявної заборгованості, а також періоди прострочення оплати послуг та що у свою чергу унеможливлює перевірку розрахунків заявлених до стягнення сум пені і 30% річних та розгляд заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем було заявлено позовні вимоги в сумі меншій, ніж за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), на підставі яких виникли зобов`язання з оплати цих послуг.

Так, як свідчать матеріали справи та про що обгрунтовано вказав у своєму рішення господарський суд, до позовної заяви позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № НП/3-0070030 від 10.07.2017 на суму 9 048, 50 грн., № НП/3-072279 від 20.07.2017 на суму 15 555, 46 грн., № НП/3-0078496 від 31.07.2017 на суму 10 410, 12 грн., № НП/3-0080409 від 10.08.2017 на суму 2 064, 45 грн. та № НП/3-0085936 від 20.08.2017 на суму 297, 70 грн. та з яких вбачється, що загальна вартість наданих послуг з організації перевезення відправлень складає 37 376, 23 грн. (35 014, 08 грн. за підписаними обома сторонами актами та 2362, 15 грн. за підписаними позивачем в односторонньому порядку актами).

Між тим, позивач просив стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 34456,84грн.

Таким чином, сума належної до сплати заборгованості є більшою ніж заявлена позивачем до стягнення у позовній заяві.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В процесі розгляду справи господарським судом було встановлено, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № НП/3-0070030 від 10.07.2017 на суму 9048, 50 грн; № НП/3-0072279 від 20.07.2017 на суму 15 555, 46 грн; № НП/3-0078496 від 31.07.2017 на суму 10 410, 12 грн. підписані представниками позивача та відповідача без зауважень.

Крім того, відповідач як у відзиві на позовну заяву та і у відзиві на апеляційну скаргу не заперечує отримання ним послуг за цими актами та погоджується про реальне виконання позивачем умов договору з надання послуг з організації перевезення відправлень.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаними вище актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) в сумі 34456,84 грн. є законними та обгрунтованими.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за актами № НП/3-0080409 від 10.08.2017 на суму 2 064, 45 грн. та № НП/3-0085936 від 20.08.2017 на суму 297, 70 грн., то належні докази направлення цих актів відповідачу позивачем в матеріали справи не представлено.

У цьому зв`язку позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, як було вказано вище, позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції водночас з визнанням позовних вимог було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Приписами статті 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.05.2018 у справі №916/2073/17 та постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-2469цс16.

Згідно приписів ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 названої статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В даному випадку, з урахуванням наданих учасниками справи доводів, поданих доказів та встановлених апеляційним судом обставин справи, зокрема, п.5.1 договору, перебіг позовної давності за актом №НП/3-0070030 від 10.07.2017 на суму 9048, 50 грн. починається 13.07.2017року та закінчується 13.07.2020 року, за актом № НП/3-0072279 від 20.07.2017 на суму 15 555, 46 грн. перебіг позовної давності починається 25.07.2017 року та закінчується 25.07.2020 року, за актом № НП/3-0078496 від 31.07.2017 на суму 10 410, 12 грн. перебіг позовної давності починається 03.08.2017 року та закінчується 03.08.2020 року.

Між тим, позивач звернувся з позовом у даній справі 25.05.2021 року, що підтверджується відміткою на поштовій експрес-накладній №0436, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності,

Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог про стягнення основної заборгованості слід відмовити.

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення пені та 3% річних є похідними від основної вимоги, в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку стосовно того, що надані позивачем до позовної заяви докази не дають можливості встановити дійсний обсяг порушення відповідачем договірних грошових зобов`язань та розмір наявної заборгованості та розгляд заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Однак, таке неправильне застосування норм матеріального права не призвело до неправильних висновків по суті вирішення спору. Тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Доводи скаржника спростовується матеріалами справи, у зв`язку з чим до уваги колегією суддів не приймаються.

За наведених обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити без змін.

Витрати з судового збору покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2021р. у справі № 904/5118/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов

Суддя О.М. Дармін