ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" жовтня 2021 р. Cправа № 902/847/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Дочірнього підприємства "Тиврівський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" (вул. Шевченка, буд. 5, смт Тиврів, Тиврівський район, Вінницька область, 23300)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький завод пакувальних виробів "Вінтар" (вул. Некрасова, буд. 87, м. Вінниця, 21100)

про стягнення 183444,17 грн,

В С Т А Н О В И В :

Дочірнім підприємством "Тиврівський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький завод пакувальних виробів "Вінтар" про стягнення 183444,17 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором №17 купівлі-продажу від 07.02.2018 та за Договором №11 купівлі-продажу від 03.02.2020 в частині оплати за поставлену продукцію, внаслідок чого Дочірнім підприємством "Тиврівський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький завод пакувальних виробів "Вінтар" 183 444,17 грн заборгованості, з яких: 157 910,66 грн - основного боргу; 18 093,51 грн - інфляційних втрат та 7 440 грн - 3% річних.

Ухвалою суду від 25.08.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/847/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема щодо подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала вручена відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи. При цьому ухвала про відкриття провадження у даній справі направлена на адресу електронної пошти позивача, повідомлену останнім у позовній заяві.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

07.02.2018 між Дочірнім підприємством "Тиврівський райагроліс" (Продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницький завод пакувальних виробів "Вінтар" (Покупець, відповідач) укладено Договір купівлі-продажу №17 (Договір 1) за умовами п.п. 1.1., 1.2. якого Продавець зобов`язується передати у власність, а Покупець прийняти і сплатити наступні товари, а саме: дрова паливні. Загальний об`єм дров - 1500 м.куб.

Пунктом 2.1. Договору 1 сторони погодили, що ціна за 1м3 дров становить 720 грн, погрузка і вивіз продукції здійснюється за рахунок Продавця.

Кількість та ціна товару вказується у відповідних документах, накладних та податкових накладних. Оплата за продукцію проводиться попередньо (передоплата частинами) (п.п. 2.2., 2.3. Договору 1).

Відповідно до п. 2.4. Договору 1 сума договору становить 1 080 000 грн.

Згідно з п. 4.5. Договір 1 вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2018, за місяць до закінчення терміну дії договору він може бути продовжений або укладений на новий термін. Дія договору продовжена з 01.01.2019 до 31.12.2019.

За закінченням дії Договору купівлі-продажу № 17 від 07.02.2018 між Дочірнім підприємством "Тиврівський райагроліс" (Продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницький завод пакувальних виробів "Вінтар" (Покупець, відповідач) 03.02.2020 укладено Договір купівлі-продажу № 11 (Договір 2) відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого Продавець зобов`язується передати у власність, а Покупець прийняти і сплатити наступні товари: дров`яна деревина НП 2,3 група. Загальний об`єм - 1000 м.куб.

Пунктом 2.1. Договору 2 сторони погодили, що ціна товару за 1м3 становить 630 грн, погрузка і вивіз продукції здійснюється за рахунок Продавця.

Кількість та ціна товару вказується у відповідних документах, накладних та податкових накладних. Оплата за продукцію проводиться попередньо (передоплата частинами) (п.п. 2.2., 2.3. Договору 2).

Відповідно до п. 2.4. Договору 2 сума договору становить 630 000 грн.

Згідно з п. 4.5. Договір 2 вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2020, за місяць до закінчення терміну дії договору він може бути продовжений або укладений на новий термін.

На виконання умов Договору 1 та Договору 2 (разом - Договори) протягом 2018-2020 р.р. поставлено обумовлену лісопродукцію на загальну суму 475 910,66 грн, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, при цьому відповідач за отриману продукцію розрахувався частково на загальну суму 318 000, що підтверджується відомостями обопільно підписаних між сторонами Актів звірки.

Окрім того, також здійснення господарських операцій щодо передачі товару за Договорами підтверджується зареєстрованими позивачем податковими накладними, копії яких наявні у матеріалах справи.

Несплата решти вартості переданого відповідачу товару в сумі 157 910, 66 грн грн слугувала підставою для звернення Дочірнього підприємства "Тиврівський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" із відповідним позовом до суду. При цьому позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача, окрім суми основного боргу,18 093,51 грн - інфляційних втрат та 7 440 грн - 3% річних внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договорами.

Окремо слід зазначити, що за результатами звірки взаєморозрахунків між сторонами підписано Акт за період січня 2020 року - червня 2021 року, при цьому за даними позивача кінцеве сальдо (борг відповідача) на кінець такого періоду становив 162 731,42 грн, а за даними відповідача - 157 910, 66 грн.

Позивач вказує, що здійснивши повторну перевірку документів, на підставі яких здійснювалась поставка, останній виявив власну помилку, у зв`язку з чим вніс коригування та направив відповідачу Акт звірки з таким коригуванням, відповідно до якого розмір заборгованості відповідача станом на 30.07.2021 за даними позивача становить 157910,66 грн, що відповідає розміру заборгованості за даними відповідача згідно попереднього акту звірки.

З огляду на встановлені обставини, суд враховує таке.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами Договір №5 купівлі-продажу від 10.01.2020.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Оскільки п. 2.3. Договору передбачено передачу товару на умовах передплати, то за приписами ч. 1 ст. 693 ЦК України разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що останнім не виконано обов`язку щодо сплати вартості переданої за Договорами лісопродукції на загальну суму 157 910, 66 грн.

Зокрема, суд враховує, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (постанова ВС КГС від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17).

Враховуючи вищевикладене, за сукупністю доказів та засвідчення відповідачем у підписаному останнім Акті звірки за період січня 2020 року - червня 2021 року наявної у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький завод пакувальних виробів "Вінтар" заборгованості в розмірі 157 910, 66 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо суми основного боргу у заявленій позивачем сумі.

Окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 18 093,51 грн - інфляційних втрат та 7 440 грн - 3% річних внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договорами.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки передача товару відбулася без здійснення попередньої оплати, а відповідачем такий товар прийнято без зауважень та заперечень, відтак суд дійшов висновку, що до правовідносин сторін в частині оплати товару підлягають застосуванню приписи ст. 692 ЦК України.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В пункті 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за відповідний період прострочення з урахуванням здійснених відповідачем проплат, судом встановлено, що такий розрахунок не перевищує розрахунку суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 18 093,51 грн - інфляційних втрат та 7 440 грн - 3% річних.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем витікає з умов укладених між сторонами Договорів, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позов задоволено повністю, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача в сумі 2751,66 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький завод пакувальних виробів "Вінтар" (вул. Некрасова, буд. 87, м. Вінниця, 21100; ) на користь Дочірнього підприємства "Тиврівський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" (вул. Шевченка, буд. 5, смт Тиврів, Тиврівський район, Вінницька область, 23300; ) 157 910,66 грн - основного боргу; 18 093,51 грн - інфляційних втрат; 7 440 грн - 3% річних та 2751,66 грн - витрат на сплату судового збору.

3. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відповідні адреси електронної пошти позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне рішення складено 25 жовтня 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3,4 - позивачу - вул. Шевченка, буд. 5, смт Тиврів, Тиврівський район, Вінницька область, 23300; ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_2;

5 - відповідачу - вул. Некрасова, буд. 87, м. Вінниця, 21100.