ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"25" жовтня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Поліщук Н.Г. (на підставі довіреності);

від відповідача: не з`явився;

від приватного виконавця: Гросу В.Є. (на підставі довіреності);

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вх. ГСОО №2-1260/21) на рішення приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича (65082, м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 19, оф.1) по справі № 916/2/21,

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до відповідача: Дочірнього підприємства «Моноліт-сервіс» (68000, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Паркова, буд.48)

про стягнення 1005727, 82 грн.

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вх. ГСОО №2/21) до Дочірнього підприємства «Моноліт-сервіс», в якій позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1005727,82 грн., з яких: 699999,99 грн. основний борг, 168662,83 грн. пеня, 64196,20 грн. 3% річних, 64022,21 грн - інфляційні втрати, 8846, 59 грн. збитків, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.03.2021 року позов задоволено, стягнуто з Дочірнього підприємства «Моноліт-сервіс» на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 699999,99 грн. основного боргу, 168662,83 грн. пені, 64196, 20 грн. 3% річних, 64022,21 грн. інфляційних втрат, 8846,59 грн. збитків та 15085,92 грн. судового збору.

05.05.2021 року судом видано наказ на примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2021 року по справі №916/2/21.

27.09.2021 року до суду від приватного виконавця Парфьонова Г.В. надійшов супровідний лист (вх. ГСОО №25490/21) разом із постановою про закінчення виконавчого провадження від 23.09.2021 року, з якої вбачається, що вимоги виконавчого документа виконано, витрати та основну винагороду приватного виконавця стягнуто в повному обсязі, виконавче провадження з примусового виконання Наказу № 916/2/21 від 05.05.2021 закінчено.

11.10.2021 року судом отримано від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» скаргу(вх. ГСОО №2-1260/21) на рішення приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича (65082, м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 19, оф.1) по справі № 916/2/21, в якій заявник просить визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.09.2021 ВП № 66503147.

Вказана скарга мотивована тим, що приватним виконавцем неправомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду від 12.03.2021 року не виконано в повному обсязі, а саме не перераховано стягувачу залишок заборгованості у розмірі 8846,59 грн.

Ухвалою суду від 13.10.2021 року скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вх. ГСОО №2-1260/21) на рішення приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича (65082, м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 19, оф.1) по справі № 916/2/21 призначено до розгляду в засіданні суду на 25.10.2021 року о 11:30.

25.10.2021 року до суду від АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшли пояснення (вх. ГСОО 28309/21), в яких заявник зазначив, що боржник Дочірнє підприємство «Моноліт-сервіс» 21.10.2021 року згідно з платіжним дорученням №375 самостійно сплатив залишок заборгованості у розмірі 8846,59 грн.

25.10.2021 року у судове засідання з`явився представник заявника та повідомив, що боржником добровільно сплачено борг. Також з`явився представник приватного виконавця та не заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на помилку у підрахунках при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження.

Представник боржника не з`явився, однак був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду даної скарги, шляхом направлення на його юридичну адресу ухвали суду від 13.10.2021 року.

Відповідно до ч.2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У судовому засіданні від 25.10.2021 року суд оголосив вступну та резолютивну частини ухвали та повідомив, що повний текст ухвали буде складено 01.11.2021 року.

Розглянувши скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вх. ГСОО №2-1260/21) на рішення приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича (65082, м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 19, оф.1) по справі № 916/2/21, суд дійшов наступних висновків:

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ст.326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Господарський суд, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року (пункт 43), зазначає, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

При цьому неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 року № 18966/02).

Згідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини 1 статті 2 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Приписами ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.18 Закону «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Рішеннями Європейського суду у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП Фея та інші проти України встановлено правову позицію, відповідно до якої, правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Положеннями ч.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Як встановлено судом, 23.09.2021 року приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав виконання вимоги виконавчого документа та стягнення витрат і основної винагороди приватного виконавця в повному обсязі.

Між тим, заявником було виявлено, що залишок заборгованості у розмірі 8846,59 грн. у даному виконавчому провадженні не були сплачені на його користь, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями банківських виписок та розрахунком заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, враховуючи, що приватним виконавцем прийнято передчасне рішення про закінчення виконавчого провадження та не виконано рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2021 року в повному обсязі, а саме в частині стягнення заборгованості у розмірі 8846,59 грн. за наказом №916/2/21 про примусове виконання рішення від 05.05.2021 року, а також з огляду на те, що зі сторони виконавця не доведено протилежного та представник приватного виконавця Парфьонова Г.В. у судовому засіданні не заперечував проти задоволення скарги, суд дійшов висновку про те, що рішення приватного виконавця, а саме постанова про закінчення виконавчого провадження від 23.09.2021 по виконавчому провадженні № 66503147 є неправомірною та підлягає скасуванню, а скарга АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вх. ГСОО №2-1260/21) - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 339-343 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вх. ГСОО №2-1260/21) на рішення приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича задовольнити.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.09.2021 по виконавчому провадженні № 66503147.

Ухвала набирає законної сили 25.10.2021 року та може бути оскаржена в порядку ст.256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 01.11.2021 року.

Суддя Ю.М. Невінгловська