РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.10.2021Справа № 910/17459/20
за позовом ОСОБА_1

до 1. Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України"

2. Міністерства аграрної політики та продовольства України

3. Міністерства економки України

про визнання недійсним і скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення 942 236,25 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Дарменко В.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства економки України про: визнання недійсним та скасування наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2014 №41-п "Про звільнення ОСОБА_1 "; визнання недійсним та скасування наказу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" №514-к від 01.07.2014 "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлення на посаді заступника голови правління ПАТ "ДПЗКУ", стягнення заборгованості по виплаті середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 926 623,75 грн, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 5 612,50 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.03.2021.

26.02.2021 через відділ діловодства суду від Міністерства аграрної політики та продовольства України надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач 2 заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

11.03.2021 через відділ діловодства суду від АТ "ДПЗКУ" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач 1 заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Ухвалою суду від 17.03.2021 залучено до участі у справі Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та відкладено підготовче засідання на 07.04.2021.

Ухвалою суду від 18.03.2021 зупинено провадження у справі до розгляду касаційної скарги АТ "ДПЗКУ" на постанову ПАГС від 14.01.2021 у справі №910/17459/20 та повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою суду від 29.04.2021 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 01.06.2021.

24.05.2021 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшли пояснення по справі.

31.05.2021 через відділ діловодства суду від Міністерства аграрної політики та продовольства України надійшли додаткові пояснення по суті справи.

Протокольною ухвалою суду від 01.06.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 30.06.2021.

Протокольною ухвалою суду від 30.06.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 28.07.2021.

Ухвалою суду від 28.07.2021 змінено найменування Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на Міністерство економіки України, залучено Міністерство економіки України до участі у справі у процесуальному статусі відповідача 3, задоволено клопотання про витребування доказів та витребувано докази, та відкладено підготовче засідання на 11.08.2021.

11.08.2021 через відділ діловодства суду від Міністерства економіки України надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач 3 заперечував проти задоволення позовним вимог та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Протокольною ухвалою суду від 11.08.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 07.09.2021.

Протокольною ухвалою суду від 07.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.10.2021.

У судовому засіданні 13.10.2021 суд заслухав вступне слово представника позивача, який підтримував позовні вимоги та просив позов задовольнити, та представників відповідача 1 та відповідача 3, які заперечували проти задоволення позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про місце, дату та час судового засідання був належним чином повідомлений.

13.10.2021 у судовому засіданні суд дослідив зібрані в матеріалах справи докази, заслухав пояснення представників сторін, як щодо дослідження доказів, так і по суті позовних вимог та заперечень проти позову.

У судовому засіданні 13.10.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №192-п від 23.10.2013 "Про призначення ОСОБА_1 " призначено ОСОБА_1 на посаду заступника голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Службовою запискою Голови правління ПАТ "ДПЗКУ" від 27.03.2014 за вих. №130-7-9/902 відзначено, що комісією ПАТ "ДПЗКУ" за результатами проведення службового розслідування стосовно договору поставки №П-14/4-2Г між ПАТ "ДПЗКУ" та ТОВ "Гранум Інвест" було встановлено грубі порушення розпорядчих документів та прав ПАТ "ДПЗКУ" та наявність значних ризиків можливих втрат. Враховуючи викладене, голова правління просив вжити заходи відповідного реагування у вигляді звільнення з займаних посад причетних осіб керівного складу ПАТ "ДПЗКУ", а саме: першого заступника голови правління, заступника голови правління ОСОБА_2 , заступника голови правління ОСОБА_1 .

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №41-п від 27.03.2014 "Про звільнення ОСОБА_1 " звільнено ОСОБА_1 з посади заступника голови правління ПАТ "ДПЗКУ" за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Підставою зазначено службову записку голови правління ПАТ "ДПЗКУ" від 27.03.2014 №130-7-9/902.

Наказом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" №514-к від 01.07.2014 "Про звільнення ОСОБА_1 " звільнено ОСОБА_1 з посади заступника голови правління відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2014 №41 "Про звільнення ОСОБА_1 "

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що накази про звільнення є незаконними, та підлягають скасуванню оскільки пропущений строк для притягнення позивача до відповідальності та порушено порядок притягнення до відповідальності.

Відповідачі заперечують проти позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність, вважають, що спірні накази видано у порядку, передбаченому положенням Статуту ПАТ "ДПЗКУ" та ЗУ "Про акціонерні товариства".

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до спірного наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №41-п від 27.03.2014 "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача звільнено з посади заступника голови правління ПАТ "ДПЗКУ" за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до п. 1.4 Статуту ПАТ "ДПЗКУ" від 17.11.2011 №634 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження з управління корпоративними правами товариства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764" здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Згідно пункту 9.1 розділу 9 Статуту органами управління товариства є: Загальні Збори, Наглядова Рада, Правління, Ревізійна комісія.

Відповідно до пп. 11 п. 9.7.1 розділу 9 Статуту до виключної компетенції Загальних Зборів належить, зокрема, призначення (обрання) на посаду звільнення (припинення повноважень) з посади голови Правління, першого заступника голови Правління, заступників голови Правління та членів Правління; затвердження умов контрактів, які укладатимуться з ними, встановлення розміру винагороди; прийняття рішення про відсторонення голови або члена Правління від здійснення повноважень.

Згідно підпунктів 2, 5, 7, 8, 11, 18 п. 11.11 розділу 11 Статуту, голова Правління, зокрема, видає накази, затверджує інструкції та інші документи з питань діяльності товариства; встановлює порядок підписання договорів від імені товариства; затверджує організаційну структуру та штатний розпис товариства, визначає посадові оклади, тарифи, ставки, форми і системи оплати праці працівників товариства та інших осіб, що залучаються до роботи в ньому, згідно із законодавством визначає умови оплати праці керівників, а також приймає рішення про притягнення таких осіб до відповідальності; затверджує посадові інструкції працівників товариства; укладає договори (контракти) та вчиняє інші правочини від імені товариства.

Відповідно до пп. 3 п. 9.14 розділу 9 Статуту, Міністерство аграрної політики та продовольства України у період до проведення перших Загальних Зборів призначає на посаду та звільняє з посади голову Правління, першого заступника голови Правління, заступників голови Правління та членів Правління.

Таким чином, положеннями статуту передбачено, що саме Міністерство виконувало повноваження загальних зборів до їх скликання, та в межах наданих йому повноважень вправі приймати рішення щодо звільнення посадових осіб.

З огляду на зазначене суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності рішення загальних зборів про звільнення позивача, оскільки Міністерство в межах наданих йому повноважень, виконуючи функції загальних зборів до проведення перших загальних зборів, прийнято рішення про звільнення позивача, яке оформлено у вигляді наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2014 №41-п "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади заступника голови правління ПАТ "ДПЗКУ" за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.

Окрім того, відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Таким чином, одноразове грубе порушення трудових обов`язків має оціночний характер і підлягає застосуванню як підстава звільнення за наявності певних законодавчо визначених умов.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. Тобто, умовою застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП є встановлення факту одноразового грубого порушення трудових обов`язків та вини правника в такому порушенні.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний наказ видано на підставі службової записки голови правління ПАТ "ДПЗКУ" від 27.03.2014 №130-7-9/902.

Із службової записки Голови правління ПАТ "ДПЗКУ" від 27.03.2014 за вих. №130-7-9/902 вбачається, що комісією ПАТ "ДПЗКУ" за результатами проведення службового розслідування стосовно договору поставки №П-14/4-2Г між ПАТ "ДПЗКУ" та ТОВ "Гранум Інвест" було встановлено грубі порушення розпорядчих документів та прав ПАТ "ДПЗКУ" та наявність значних ризиків можливих втрат, які визначені у зазначеній службовій записці.

Разом з тим, ані службова записка голови правління ПАТ "ДПЗКУ" від 27.03.2014 за вих. №130-7-9/902, ані наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2014 №41-п "Про звільнення ОСОБА_1 ", ані наказ Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" №514-к від 01.07.2014 "Про звільнення ОСОБА_1 " не містять вказівки про те, яке порушення вчинено саме ОСОБА_1 та в чому воно полягає, які саме посадові обов`язки порушені останнім та чим вони передбачені, дату вчинення порушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутність у спірних наказах посилання на конкретне порушення трудових обов`язків та дату його вчинення унеможливлює надання оцінки дотримання Міністерством аграрної політики та продовольства України та ПАТ "ДПЗКУ" установлених законом порядку та строку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Наведене у сукупності дає підстави для висновку про незаконність оскаржуваних наказів та наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до п. 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №4рп/2012 по справі №1-5/2012 (у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу) положення ч. 1 с. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Статтею 234 цього Кодексу визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Окрім того, встановлені ст. 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причину пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Із матеріалів справи вбачається, що наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України №41-п "Про звільнення ОСОБА_1 " видано 27.03.2014, наказ Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" №514-к видано 01.07.2014.

Разом з тим, позовна заява зареєстрована відділом діловодства Господарського суду міста Києва - 09.11.2020.

Позивач зазначає, що зі змістом спірних наказів не повідомлений включно до дати подання позову, при звільненні з ним не було проведено повний розрахунок.

Як вбачається із матеріалів справи, у липні 2019 року позивач звернувся із аналогічним позовом до Солом`янського районного суду міста Києва. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20.01.2020 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 08.09.2020 скасовано рішення суду від 20.01.2020, провадження у справі закрито та роз`яснено позивачу, що спір віднесено до господарської юрисдикції.

Таким чином, позивач звернуся вперше до суду за захистом своїх прав у липні 2019 року (майже через 5 років після винесення спірного наказу), а до господарського суду майже через два місяці після скасування рішення суду від 20.01.2020.

Окрім того, 25.07.2014 на сайті https:smida.gov.ua та газеті "Бюлетені. Цінні папери України" було розміщено особливу інформацію емітента - ПАТ "ДПЗКУ" про зміну складу посадових осіб емітента, зокрема ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів, які свідчили про поважність причин пропуску строку для звернення до суду із даним позовом.

Таким чином, оскільки строки звернення з позовом до суду пропущені позивачем без поважних на те причин та суд вважає неможливим поновити пропущений строк, означене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при пропуску передбаченого ст. 225 КЗпП десятиденного строку без поважних причин, необхідності у з`ясуванні інших обставин справи немає.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відзначити наступне.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15.102013 року № 8-рп/2013 положенням ст. 233 КЗпП надане додаткове офіційне тлумачення, відповідно до якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

При цьому Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати не можуть бути застосовані строкові обмеження для звернення до суду щодо вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і зняття вказаних обмежень не пов`язане з фактом нарахування чи ненарахування роботодавцем спірних виплат.

У позовній заяві позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, що не входить до структури заробітної плати, та компенсацію за невикористану відпустку. Доказів того, що позивачем вчинялися дії спрямовані на виконання своїх трудових обов`язків до матеріалів справи не додано, доказів які свідчать про наявність невикористаної відпустки до матеріалів справи не додано, доказів поважності причин пропуску строку для звернення до суду із даним позовом до матеріалів справи не додано.

Щодо вимог про стягнення моральною шкоди суд зазначає наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем не подано будь-яких доказів, що підтверджують понесення моральної шкоди.

Як встановлено ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що позивачем не подано до суду належних доказів на підтвердження заявлених вимог та пропуску з поважних причин строків, передбачених ст. 233 КЗпП України для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства економки України про визнання недійсним і скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення 942 236,25 грн - відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29.10.2021.

Суддя Н.І. Зеленіна