ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.10.2021р. Справа №905/1211/21

за позовом: Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, К.Лібкнехта, 177а, ) в особі Покровського регіонального виробничого управління Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (85307, Донецька область, м.Покровськ, вул.Захисників України, 11, код ЄДРПОУ ВП 35397811)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Іванцова Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

про стягнення 107026,98 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь в особі Покровського регіонального виробничого управління Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Покровськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Фізичної особи-підприємця Іванцова Сергія Володимировича, м.Покровськ про стягнення заборгованості за договором №07-18-111 від 22.08.2018р. про сумісне використання водних ресурсів Карлівського водосховища (верхня частина) за період з жовтня 2020 року по травень 2021 року в сумі 107026,98 грн, в тому числі: основна сума боргу - 103242,69 грн, сума інфляційних збитків за весь час прострочення у розмірі 2903,72 грн, а також 3% річних у розмірі 880,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №07-18-111 від 22.08.2018р. про сумісне використання водних ресурсів Карлівського водосховища (верхня частина) щодо повної та своєчасної оплати витрат, пов`язаних з утриманням водосховища, у період з жовтня 2020 року по травень 2021 року, що стало підставою для нарахування інфляційних та 3% річних.

Ухвалою суду від 21.07.2021р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1211/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.08.2021р. до суду від відповідача надійшов відзив, за змістом якого відповідач заперечував проти заявлених сум основного боргу, інфляційних та процентів річних, а також зазначав, що Фізичною особою-підприємцем Іванцовим Сергієм Володимировичем здійснено часткове погашення заявленої до стягнення суми заборгованості, що підтверджується квитанціями №0.0..1 від 03.07.2021р. на суму 20000 грн, №0.0..1 від 03.08.2021р. на суму 26000 грн. Водночас, відповідач також звертав увагу на те, що борг останнього, який виник у період карантину, є частково погашеним та повністю буде оплаченим до кінця поточного року.

Крім того, у відзиві також викладено клопотання про врегулювання спору за участю судді.

19.08.2021р. від позивача надійшла відповідь №7/1195 від 16.08.2021р. на відзив Фізичної особи-підприємця Іванцова Сергія Володимировича, за змістом якої Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» зазначало про наступне:

- станом на 16.08.2021р. заборгованість відповідача за договором №07-18-111 від 22.08.2018р. становить 62358,55 грн (з урахуванням проведених боржником часткових оплат);

- правомірність нарахування балансоутримувачем сум процентів річних та інфляційних зважаючи на факт прострочення відповідача з оплати належних позивачу сум за використання водних ресурсів Карлівського водосховища (верхня частина);

- посилання відповідача на те, що заборгованість Фізичної особи-підприємця Іванцова Сергія Володимировича виникла під час дії карантину, як підстава неможливості виконання грошових зобов`язань у встановлений договором строк, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені відповідними доказами.

Крім того, позивач також зауважував на відсутності підстав для проведення процедури врегулювання спору за участю судді.

Заперечення на відповідь на відзив, подання яких в силу норм ч.4 ст.161 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком відповідача, до господарського суду не надходили.

У додаткових поясненнях, які надійшли до суду від відповідача 02.09.2021р., останній зауважував, що позивачем при здійснені розрахунку суми боргу не враховано проведену Фізичною особою-підприємця Іванцова Сергія Володимировича оплату в сумі 20000 грн.

Разом з цим, з посиланням на приписи ст.239 Господарського процесуального кодексу України, просив суд розстрочити виконання рішення суду на 3 місяці.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про проведення врегулювання спору за участю судді, суд зазначає таке.

Процедура врегулювання спору за участю судді деталізується в положеннях ст.ст.186-190 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.186 Господарського процесуального кодексу України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті.

Врегулювання спору за участю судді є системою процесуальних дій, що об`єднана такою процесуальною метою, як припинення спору про право, щодо вирішення якого відкрито провадження у справі.

Таким чином, під врегулюванням спору за участю судді слід розуміти вирішення спору за згодою сторін до початку розгляду справи по суті за участю судді.

Отже, проведення врегулювання спору за участю судді не допускається, якщо одна зі сторін заперечує проти такого порядку розгляду справи.

Водночас, як було зазначено вище, уповноважений представник позивача у відповіді на відзив заперечив проти проведення врегулювання спору у розглядуваній справі за участю судді та зазначив, що у березні 2021 року Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» в особі Покровського регіонального виробничого управління Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» підготовлено договір реструктуризації заборгованості №1 від 15.03.2021р., яка утворилась у період з серпня 2020 року по лютий 2021 року, проте відповідач не скористався наданою йому можливістю та відмовився від підписання цього договору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відсутність згоди позивача виключає можливість проведення врегулювання спору за участю судді, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні заявленого відповідачем клопотання про проведення врегулювання спору за участю судді.

Як зазначалось, провадження у справі було відкрито 21.07.2021р. та її розгляд здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Однак, Конвенція в першу чергу також гарантує «процесуальну» справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubov and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), §103).

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України від 15.03.2012р.).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Приймаючи до уваги вищенаведене, розгляд справи здійснюється судом у строк, який перевищує встановлений ст.248 Господарського процесуального кодексу України, проте, відповідає критеріям розумності строку розгляду справи судом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 22.08.2018р. між позивачем (балансоутримувач) та відповідачем (користувач) був підписаний договір про сумісне використання водних ресурсів Карлівського водосховища (верхня частина) №07-18-111, за змістом п.1.1 якого балансоутримувач і користувач об`єднують свої зусилля щодо взаємовигідної співпраці та спільному використанню водних ресурсів Карлівського водосховища (верхня частина) з метою: забезпечення збереження і підтримки в оптимальному стані екосистеми та водних живих ресурсів водосховища; розширення та ефективного використання рибогосподарських можливостей водосховища для задоволення потреб населення у рибній продукції та створення додаткових робочих місць.

За умовами розділу 2 цього правочину балансоутримувач зобов`язується не перешкоджати ефективному використанню водних ресурсів водосховища, а користувач, в свою чергу, зобов`язується відшкодовувати балансоутримувачу витрати, пов`язані з утриманням водосховища на балансі, в сумі 162695,19 грн за рік, в тому числі, ПДВ. Оплата здійснюється щомісячно на підставі виставлених балансоутримувачем або відокремленим підрозділом балансоутримувача Покровським регіональним виробничим управлінням (РВУ) КП «Компанія «Вода Донбасу» рахунків або на підставі даного договору не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним.

Цей договір набирає чинності з дати підписання і діє до 09.03.2028р. Сторони домовились, що договір розповсюджує свою дію на відносини сторін, які склались з 10.03.2018р. (п.4.1 договору №07-18-111 від 22.08.2018р. з урахуванням змісту додаткової угоди №1 від 22.06.2018р. до договору надання водних об`єктів загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди №82/2008 від 10.03.2008р.).

Зазначений договір підписано балансоутримувачем (позивач) та користувачем (відповідач). Факт перебування сторін у договірних відносинах на момент виникнення спірних правовідносин учасниками розгляду справи не заперечується.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказаний вище договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Як вказує позивач, за період використання водних ресурсів Карлівського водосховища (верхня частина) з жовтня 2020 року по травень 2021 року, Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» виставлені рахунки-фактури Фізичній особі-підприємцю Іванцову Сергію Володимировичу на загальну суму 108463,47 грн, в тому числі:

- за жовтень 2020 року - 13557,93 грн,

- за листопад 2020 року - 13557,93 грн,

- за грудень 2020 року - 13557,96 грн,

- за січень 2021 року - 13557,93 грн,

- за лютий 2021 року - 13557,93 грн,

- за березень 2021 року - 13557,93 грн,

- за квітень 2021 року - 13557,93 грн,

- за травень 2021 року - 13557,93 грн.

Проте, відповідач встановлений вищевказаним правочином обов`язок щодо компенсації витрат за використання водних ресурсів на підставі договору №07-18-111 від 22.08.2018р. в порядку та на умовах, які передбачені цим правочином, не здійснив, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу в сумі 103242,69 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалось, за умовами розділу 2 договору №07-18-111 від 22.08.2018р. оплата користувачем витрат, пов`язаних з утриманням водосховища, здійснюється щомісячно на підставі виставлених балансоутримувачем або відокремленим підрозділом балансоутримувача Покровським регіональним виробничим управлінням (РВУ) КП «Компанія «Вода Донбасу» рахунків або на підставі даного договору не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним.

На виконання умов договору №07-18-111 від 22.08.2018р. позивачем за період з жовтня 2020 року по травень 2021 року виставлено до сплати рахунки-фактури №58/07 від 30.10.2020р. на суму 13557,93 грн (жовтень), №64/07 від 30.11.2020р. на суму 13557,93 грн (листопад), №69/07 від 31.12.2020р. на суму 13557,96 грн (грудень), №7/6 від 29.01.2021р. на суму 13557,93 грн (січень), №7/10 від 26.02.2021р. на суму 13557,93 грн (лютий), №7/15 від 31.03.2021р. на суму 13557,93 грн (березень), №7/22 від 30.04.2021р. на суму 13557,93 грн (квітень), №7/30 від 31.05.2021р. на суму 13557,93 грн (травень), згідно з якими відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням водосховища, на суму 108463,47 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунки-фактури на відшкодування витрат були скеровані на адресу Фізичної особи-підприємця Іванцова Сергія Володимировича. Факт отримання зазначених документів відповідачем в порядку ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Відтак, з урахуванням змісту розділу 2 договору №07-18-111 від 22.08.2018р., зважаючи на висновки суду щодо вартості належних до компенсації витрат, пов`язаних з утриманням водосховища, господарським судом встановлено, що строк виконання зобов`язань відповідача з оплати витрат балансоутримувача, пов`язаних з утриманням Карлівського водосховища (верхня частина), за період з жовтня 2020 року по травень 2021 року настав.

При цьому, як вказує позивач, відповідачем частково сплачена заборгованість за договором №07-18-111 від 22.08.2018р., а саме в сумі 5220,78 грн (жовтень 2020 року, залишок боргу - 8337,15 грн), як наслідок, заборгованість Фізичної особи-підприємця Іванцова Сергія Володимировича за відповідним договором про сумісне використання водних ресурсів Карлівського водосховища (верхня частина) за спірний період становить 103242,69 грн.

Разом з цим, до відповіді на відзив Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Покровського регіонального виробничого управління Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» додало платіжні документи на загальну суму 68000 грн, які зараховані балансоутримувачем в рахунок оплати суми боргу наступним чином:

- 07.06.2021р. на суму 2000 грн (№2PL422591): борг жовтня 2020 року (залишкова сума боргу 6337,15 грн),

- 22.06.2021р. на суму 20000 грн (№2PL989531): борг жовтня 2020 року (залишкова сума 6337,15 грн), листопада 2020 року, грудня 2020 року (частково на суму 104,92 грн),

- 05.07.2021р. на суму 20000 грн (№2PL292709): борг грудня 2020 року (залишкова сума 13453,04 грн) січня 2021 року (частково в сумі 6546,96 грн),

- 04.08.2021р. на суму 26000 грн (№2PL462375): борг січня 2021 року (залишкова частина 7010,97 грн, лютий 2021 року, березень 2021 року (частково в сумі 5431,10 грн).

Як вказувалось, до відзиву б/н від 09.08.2021р. відповідачем представлені дублікати квитанцій №0.0..1 від 03.07.2021р. на суму 20000 грн (проведено банком 05.07.2021р.), №0.0..1 від 03.08.2021р. на суму 26000 грн (проведено банком 04.08.2021р.) на підтвердження проведення оплат за договором №07-18-111 від 22.08.2018р.

Отже, станом на теперішній час, зважаючи на представлені учасниками спору платіжні документи та відповідні пояснення, заборгованість відповідача за період використання водних ресурсів з жовтня 2020 року по травень 2021 року за договором №07-18-111 від 22.08.2018р. становить 35242,69 грн (103242,69 - 2000 - 20000 - 20000 - 26000).

Водночас, посилання відповідача про неврахування позивачем під час здійснення розрахунку оплати в сумі 20000 грн не приймаються судом до уваги як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Разом з цим, дослідивши наявні в матеріалах справи платіжні доручення, господарський суд встановив, що погашення боргу у розмірі 22000 грн відбулось до моменту звернення позивача до суду з розглядуваним позовом (23.06.2021р. - згідно із поштовим штемпелем), а в сумі 46000 грн (оплати здійснені у період 05.07.2021 - 04.08.2021) - під час розгляду справи.

За приписами п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням того, що заборгованість відповідача перед позивачем на суму 46000 грн погашена в процесі розгляду справи, провадження по справі №905/1211/21 стосовно вимог про стягнення основного боргу на вказану суму підлягає закриттю.

Разом з цим, приймаючи до уваги, що відповідачем була проведена часткова оплата витрат на суму 22000 грн до моменту звернення позивача до суду з розглядуваним позовом, суд дійшов висновку, що вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Покровського регіонального виробничого управління Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Фізичної особи-підприємця Іванцова Сергія Володимировича про стягнення основного боргу у зазначеній сумі підлягають залишенню без задоволення.

Водночас, враховуючи, що відповідачем всупереч вимог ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України доказів оплати позивачу заборгованості за договором №07-18-111 від 22.08.2018р. у розмірі 35242,69 грн до матеріалів справи не надано, суд дійшов висновку, що Фізичною особою-підприємцем Іванцовим Сергієм Володимировичем своїх зобов`язань, в порушення вимог ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України в цій частині не виконано.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов`язання за договором №07-18-111 від 22.08.2018р. про сумісне використання водних ресурсів Карлівського водосховища (верхня частина) виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов`язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, а також, враховуючи, що Фізичною особою-підприємцем Іванцовим Сергієм Володимировичем було проведено часткову оплату витрат за договором до та після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку, що вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Покровського регіонального виробничого управління Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Фізичної особи-підприємця Іванцова Сергія Володимировича про стягнення основного боргу у сумі 103242,69 грн підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 35242,69 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 3% річних за загальний період з 06.11.2020р. по 08.06.2021р. в розмірі 880,57 грн.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення процентів річних за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», зважаючи на те, що позивач припустився помилки при здійсненні нарахувань за жовтень 2020 року (у період з 07.06.2021р. по 08.06.2021р. базою для нарахування є сума 6337,15 грн), суд встановив, що розмір 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становлять 880,06 грн.

Крім того, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Покровського регіонального виробничого управління Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 2903,72 грн за період з листопада 2020 року по червень 2021 року.

За розрахунком суду, сума інфляційних є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 2903,72 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 880,06 грн з одночасним задоволенням вимог про стягнення інфляційних на визначену позивачем суму, а саме 2903,72 грн.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та такі, що не впливають на висновки суду щодо розгляду справи по суті.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочку виконання рішення суду на 3 місяці, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

В силу норм ч.ч.1, 3 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

З аналізу положень ст.331 Господарського процесуального кодексу України слідує, що задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Вищенаведеними нормами встановлено, що розстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

Саме на заявника у контексті приписів ст.ст.74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України покладається обов`язок доведення існування відповідних підстав, тоді як позивач, у разі наявності заперечень, має навести докази, що спростовують обставини, на які посилається заявник.

Проте, відповідачем у встановленому законом порядку не було надано суду жодних доказів на підтвердження наведених ним обставин, які свідчать про наявність підстав для розстрочення виконання рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що підстави для розстрочення виконання рішення у справі відсутні, а тому заява відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 2270 грн, сплачений позивачем на підставі платіжного доручення №802 від 22.06.2021р., підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам з віднесенням у частині, в якій провадження у справі закрито на відповідача. При цьому, суд виходить з того, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, і лише після відкриття провадження у справі відповідачем вчинені дії щодо часткового погашення суми основного боргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 186, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Закрити провадження по справі в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Іванцова Сергія Володимировича на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Покровського регіонального виробничого управління Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» суми основного боргу у розмірі 46000 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Іванцова Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, К.Лібкнехта, 177а, ) в особі Покровського регіонального виробничого управління Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (85307, Донецька область, м.Покровськ, вул.Захисників України, 11, код ЄДРПОУ ВП 35397811) заборгованість за договором №07-18-111 від 22.08.2018р. про сумісне використання водних ресурсів Карлівського водосховища (верхня частина) за період з жовтня 2020 року по травень 2021 року в сумі 35242,69 грн, 3% річних - 880,06 грн, інфляційні - 2903,72 грн, а також судовий збір в сумі 1803,38 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 22.10.2021р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця