ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2021 р. Справа№ 910/7390/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Владимиренко С.В.

Зубець Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2021

у справі № 910/7390/21 (суддя: Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сейф Гласс Факторі»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1. Phoenicia Flat Glass Industries Ltd.

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Аракс Логістікс Україна»

про стягнення страхового відшкодування у розмірі 102 616, 56 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сейф Гласс Факторі» (надалі - ТОВ «Сейф Гласс Факторі», позивач), звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», відповідач) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 102 616, 56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Генеральним договором добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року в частині неправомірної відмови у виплаті страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача - Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. та Товариство з обмеженою відповідальністю «АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2021 у справі

№ 910/7390/21 позов ТОВ «Сейф Гласс Факторі» - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 88 962, 34 грн, 3% річних у розмірі 3 897, 28 грн, інфляційні у розмірі

8 128, 93 грн, пеню у розмірі 1 628 грн та судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку про настання страхового випадку за Генеральним договором добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року й обов`язку відповідача здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 88 962 грн. 34 коп. Враховуючи умови укладеної між сторонами угоди та положення ст. ст. 549, 625 Цивільного кодексу України, ст. 232 Господарського кодексу України, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахованих позивачем у зв`язку з простроченням зобов`язання розміру 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2021 у справі № 910/7390/21 в повному обсязі та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд не дотримався ст.ст. 73, 74, 76, 79 ГПК України, оскільки безпідставно не взяв до уваги наданий відповідачем експертний висновок, який підтверджував порушення вимог нормативних документів про підготовку вантажу до транспортування та невиконання вимог щодо надійного кріплення і безпеки вантажу, що, в свою чергу, є підставою для відмови в виплаті страхового відшкодування за пунктом 6 договору страхування.

На думку скаржника, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність належної кваліфікації експерта, оскільки його кваліфікація підтверджується міжнародним сертифікатом, тому апелянт просить долучити до матеріалів справи в якості доказів документи на підтвердження кваліфікації експерта Колусенка В.В. Додатково скаржник посилається на неналежне дослідження судом умов укладеного між сторонами договору та контракту між позивачем як покупцем та продавцем.

Штрафні санкції, на думку скаржника, не підлягають стягненню оскільки є похідними від основних позовних вимог в задоволенні яких суд має відмовити.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2021, апеляційну скаргу у справі № 910/7390/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І.,

Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 скаржнику поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2021 у справі № 910/7390/21, зупинено дію оскаржуваного судового рішення та призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. Запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Мартюк А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 справу № 910/7390/21 за апеляційною скаргою ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2021 прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Владимиренко С.В.

Згідно долучених до матеріалів справи повідомлень про вручення поштових відправлень, ухвалу суду апеляційної інстанції від 18.08.2021 позивач отримав - 14.09.2021, відповідач - 30.08.2021, третя особа - 1 - 13.09.2021 та третя особа - 2 - 31.08.2021.

Отже в силу приписів ст. 242 ГПК України учасники справи належним чином повідомлені про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2021 у справі № 910/7390/21 в апеляційному порядку.

Учасники справи не скористались своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, що в силу приписів ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторонами клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2018 між ТОВ «Сейф» (Страхувальник за договором) та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (Страховик за договором) було укладено Генеральний договір добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 (надалі - Договір).

За умовами п. 1 Договору страхувальник зобов`язується сплатити страхову премію у строки та у розмірах, що встановлені договором страхування та виконувати інші умови договору страхування, а страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у порядку і на умовах, визначених договором та виконувати всі інші умови договору.

Підпунктом 4.2. Договору визначено, що страховий випадок - передбачена договором подія, що відбулася протягом строку страхування за договором страхування, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику або іншій особі - вигодонабувачу, а саме: втрата або пошкодження застрахованого вантажу.

У розділі 3 Договору визначені застраховані страхові випадки: ICC "А" "З відповідальністю за всі ризики", за які відповідно пп. 5.1.1. договору відшкодовуються збитки від пошкодження, повної загибелі або втрати всього або частини застрахованого вантажу, що сталися з будь-якої причини, за виключенням випадків, передбачених у п. 6 договору страхування.

Відповідно до підпункту 6.1.11 Договору не відшкодовуються збитки, що сталися внаслідок неналежного упакування або закупорювання вантажу, відправлення вантажу в ушкодженому стані або з порушенням вимог щодо формування укрупнених вантажних місць, неналежного розміщення та кріплення вантажу, порушення страхувальником, вигодонабувачем, їхніми працівниками, представниками або особами, які діяли за їхнім дорученням, встановлених правил перевезення, пересилання, складування, навантаження (розвантаження), зберігання вантажів або використання транспортних засобів, технічний стан яких не забезпечує збереження вантажу під час перевезення.

Загальна страхова сума по договору, зі змінами згідно з Додатковою угодою №1 від 31.01.2019, встановлена в розмірі 93 500 000,00 грн (пп. 7.4. Договору).

Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком по кожному страховому випадку і становить 1% від страхової суми за кожним перевезенням (п. 8 Договору).

На посвідчення страхування за договором для кожного окремого перевезення страхувальнику надається відповідний Страховий сертифікат (за формою згідно з Додатком №1 до договору) протягом 1 робочого дня до початку такого перевезення. Для цього Страхувальник за 2 робочі дні до початку відправлення вантажу, письмово або по факсу (з подальшим наданням оригіналу протягом 5 робочих днів) надає Страховику Заяву на окреме перевезення (за формою згідно Додатку №2 до договору), яка підтверджує найменування і вартість вантажу, дату відправлення та інформацію про транспортний засіб, упакування, перевізника та маршрут перевезення (п. 10.1. Договору).

Відповідно до умов, викладених у п. 10.2.1. Договору, страхова премія на кожне окреме перевезення розраховується на основі заявленої страхувальником вартості вантажу на відповідне перевезення, з урахуванням умов п. 3 цього договору.

Підпунктом 10.2.2. Договору визначено, що Страхувальник зобов`язаний сплатити страховий платіж до початку кожного окремого перевезення.

В будь-якому випадку, при пошкодженні частини вантажу сума страхового відшкодування визначається як різниця між підтвердженою документально вартістю тієї частини вантажу, що була пошкоджена, і вартістю частини вантажу, що знаходиться в пошкодженому стані, за мінусом франшизи. Вартість вантажу в пошкодженому стані може бути встановлена: на підставі висновку аварійного комісара або сюрвейєра; шляхом вільного продажу або шляхом продажу на аукціоні, якщо цього вимагає Страховик (п.п. 13.5.1., 13.5.2. Договору).

При настанні події, що може бути кваліфікована, як страховий випадок, у зв`язку з якою страхувальник звертається до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування, страхувальник зобов`язаний, зокрема, негайно повідомити страховика про настання страхового випадку за телефоном (п. 12.1. Договору).

У відповідності до п.п. 13.18, 13.19 Договору, Страховик протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання всіх необхідних для оцінки і збитку документів, приймає рішення про виплату та складає Страховий акт, або відмову у виплаті, або повідомлення про відстрочку прийняття рішення. Страховик здійснює виплату страхового відшкодування в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Страхувальника протягом 10 (десяти) робочих днів після дати складання Страхового акту.

Пункт 13.20. Договору містить умову, відповідно до якої, відмова у виплаті повинна бути здійснена страховиком у письмовій формі з обґрунтуванням і надіслана страхувальнику протягом 10 робочих днів з моменту надання страхувальником всіх необхідних документів.

Згідно платіжних доручень, наявних у матеріалах справи, позивач здійснив оплату страхового платежу відповідачу згідно Договору у сумі 31 787, 93 грн.

Відповідно до додаткової угоди №1 від Генерального договору добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року Сторони доповнили п.3.3: найменування вантажу - листкове скло в заводських ящиках за застрахованими страховими ризиками - ІСС «А» «З відповідальністю за всі ризики», маршрут перевезення - Ізраїль - Житомирська область, м. Бердичів, вул. Низгірецька, 16.

29.03.2018 між позивачем та третьою особою - Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. Було укладено контракт № 29-03-2018 про поставку ФЛОАТ СКЛА автомобільної якості (ЕОМ).

05.08.2019 на виконання п. 10.1. Договору страховиком було видано страховий сертифікат №29 від 05.08.2019 року щодо перевезення з Ізраїлю, м. Хайфа (порт Хайфа) - м. Одеса (порт) - м. Бердичів вул. Низгірецька, 16 вантажу "Листове скло прозоре товщиною 2,0 мм 2100*3210". Страхова сума складає

393 914 грн. 40 коп. Розмір страхової премії визначено у розмірі 1 457 грн. 48 коп. Термін дії сертифікату з 00.00 год. 05.08.2019 р. до 24.00 год. 05.11.2019 р. (а.с.49).

Відповідно до митної декларації Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. було відправлено позивачу товар - скло листове, неармоване, не тоноване, без поглинального відбивального або невідбивального шару, термічно поліроване: флоат-скло прозоре, розмірами 2000х3210 мм, товщиною 2,00 мм (14 ящиків, 840 листів) - 5392,80 кв.м., торговельна марка «Phoenicia Flat Glass Industries Ltd.» 21.08.2019 вищевказаний вантаж прибув на залізничний вокзал м. Бердичева. При перевірці вантажу було виявлено пошкодження у вигляді частково розбитого скла.

Експертним висновком №В-1762 від 23.08.2019 року, складеним експертом Житомирської Торгово-промислової палати Купріяновим А.А., встановлено, що на момент проведення перевірки виявлено 661 лист цілого скла, із 179 листів скла з пошкодженнями - 70 листів розбито повністю, 109 листів мають тріщини, сколи й пошкодження на торцях. Всього пошкоджено 179 листів прозорого скла розміром 2000х3210х2 мм.

Згідно листа №8289-31 від 05.11.2019 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомило Позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з порушенням кріплення вантажу, а також правил розвантаження, що призвело до його пошкодження.

В подальшому позивач звернувся до відповідача з претензією №494 від 16.09.2019, у якій просив виплатити компенсацію вартості розбитого листового скла, а також кошти, пов`язані з витратами на розмитнення, транспортні витрати, розвантаження, на загальну суму 104 849,30 грн.

Листом №420 від 12.11.2019 відповідач відмовив у задоволенні претензії з підстав пошкодження вантажу через неналежне укладання та укріплення його в контейнері, а також неналежне розвантаження/порушення правил розвантаження, що належать до обов`язків позивача.

У матеріалах справи також наявний лист позивача від 17.01.2020 вих. №32 про надання належним чином засвідченого аварійного сертифікату щодо страхового випадку, однак відповідач відмовив у його наданні листом №840-31 від 11.02.2020 з тих підстав, що огляд пошкодженого майна 21.08.2019 було проведено представником страховика, без складання аварійного сертифікату. По даній події до розрахунку збитку приймались до уваги надані документи страхувальника, а саме претензія з розрахунком збитку, інвойси та бухгалтерські довідки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вартість скла становить 2,6 доларів США за 1 кв.м скла усіх товщин і розміру, тобто, 2987,87 доларів США за все пошкоджене скло, по курсу на момент розмитнення 25,1313 грн за долар США, що становить 75 089 грн 06 коп., на розмитнення пошкодженого скла фактично витрачено 24127 грн. 81 коп., транспортні витрати склали 5 632 грн 43 коп. Пошкоджене скло не підлягало переробці на підприємстві позивача, а тому було продане як склобій у кількості 5492 кг, за фактичною ціною за 1 кг у розмірі 2,18 грн без ПДВ. Вартість вантажу в пошкодженому стані склала 11 972 грн 56 коп.

З урахуванням розміру франшизи та вартості реалізованого вантажу в пошкодженому стані, сума страхового відшкодування, яка підлягала б виплаті на користь позивача складала 88 962 грн 34 коп., обов`язок з відшкодування шкоди покладається на відповідача.

В основу заперечень відповідача проти вимог позовної заяви покладено експертне дослідження Колусенка В.В. від 13.10.2020 яке, за твердженням відповідача, вказує на правомірність відмови відповідача в сплаті страхового відшкодування, а також посилання на те, що позивач не надав на пропозицію третьої особи - Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. необхідних документів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що твердження відповідача про ненадання необхідних документів постачальнику Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. спростовується матеріалами справи та відхиляється з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач після відповіді постачальника Phoenicia Flat Glass Industries Ltd, звертався до відповідача із запитом вих. №32 від 17.01.2020 про надання належним чином засвідченого аварійного сертифікату щодо страхового випадку, однак даний запит залишений відповідачем без задоволення без достатніх правових підстав.

Як зазначає сам відповідач в апеляційній скарзі умовами Договору не передбачено обов`язку надання страхувальнику такого сертифікату.

Аварійний сертифікат є документом, що фіксує причини, характер і розміри збитків у застрахованому майні в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Значення аварійного сертифіката полягає в тому, що надалі цей документ виступає належним доказом з`ясування причин аварії, а відповідно, і забезпечує можливість нарахування і виплати страхового відшкодування згідно з договором страхування.

Відповідно до пункту 11 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 05.01.1998 № 8, підставою для з`ясування обставин і причин настання

страхового випадку та визначення розміру збитків є заява

страховика (страхувальника).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору позивач, як страхувальник, звернувся до відповідача, як страховика, із відповідною заявою.

Відтак, в силу умов укладеного між сторонами Договору, Закону України «Про страхування», постанови Кабінету міністрів України від 05.01.1998 № 8, страховик зобов`язаний був направити аварійного комісара для з`ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків, оскільки є заява страхувальника. Однак, відповідач жодних дій не вжив. Так само як і не скористався своїм правом у відповідності до умов Договору направити свого представника під час навантаження застрахованого товару.

Тим більше, як зазначив сам відповідач у листі від 11.02.2020 №840-31 огляд пошкодженого майна 21.08.2019 було проведено представником страховика, без складання аварійного сертифікату. По даній події до розрахунку збитку приймались до уваги надані документи страхувальника, а саме претензія з розрахунком збитку, інвойси та бухгалтерські довідки.

За вказану бездіяльність відповідача, страхувальник - позивач не може нести відповідальність згідно з умовами Договору.

Укладення Генерального договору добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, стало підставою для виникнення у сторін взаємних прав і обов`язків.

Господарські правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та спеціальним законодавством про страхування.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 7 статті 193 ГК України визначає, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За змістом положень ст. 354 ГК України, ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1, ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Стаття 1 Закону України «Про страхування» визначає, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України «Про страхування» визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування.

Матеріалами справи підтверджується виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором, настання страхового випадку та відсутність правових підстав для відмови від сплати страхового відшкодування з боку відповідача.

Водночас, жодних належних та допустимих доказів виплати страхового відшкодування позивачу, або доказів відсутності підстав для такої виплати у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства, відповідач ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції у встановленому процесуальним законом порядку, не надав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про настання страхового випадку за Генеральним договором добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року і, відповідно, наявність обов`язку відповідача, як страховика, виплатити страхове відшкодування у заявленому позивачем розмірі.

На переконання колегії суддів, розмір страхового відшкодування, який підлягав сплаті відповідачем та розрахований позивачем з урахуванням умов договору та наявних у матеріалах справи бухгалтерських довідок, не спростованих відповідачем в установленому порядку, слід визнати обґрунтованим.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає позовні вимоги у даній справі щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 88 962,34 грн (104 849 грн 30 коп. вартість вантажу, який було пошкоджено - 11972 грн 56 коп. вартість вантажу у пошкодженому стані - 3914 грн 40 коп. франшизи) обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що правильно зазначив і суд першої інстанції.

Колегією суддів перевірено правильність розрахунків та підстави нарахування позивачем 3% річних за загальний період прострочки з 06.11.2019 р. по 22.04.2021 р. у розмірі 3 897 грн. 28 коп. та інфляційні у розмірі 8 128 грн. 93 коп., пені за порушення строків виконання відповідачем грошового зобов`язання за період з 06.11.2019 р. по 06.05.2020 р. у розмірі 1 628 грн 01 коп.

З огляду на встановлення тієї обставини, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань та порушив умови Договору, задоволення вимог про стягнення основної суми боргу, враховуючи умови п. 17.4. Договору, приписи ст. ст. 549, 625 ЦК України, ст. ст. 216-218, 232 ГК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», колегія суддів вважає, що зазначені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача у розмірі, який зазначено позивачем. Апеляційним судом здійснено перевірку правильності проведеного позивачем розрахунку.

Таким чином, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 102 616, 56 грн є правильним, заборгованість доведена належними, достатніми та допустимими доказами, позовні вимоги відповідачем не спростовані, а тому їх слід визнати обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені місцевим господарським судом.

Доводи відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі щодо неправомірності відхилення наданого відповідачем доказу - висновку експерта Колусенка В.В. від 13.10.2020, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки правильності висновків суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, вони не спростовують.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за приписами ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу, що кореспондується з вимогами ч.ч. 2,3 ст. 86 ГПК України, відповідно до якої жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п.п. 13.18 Договору, страховик протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання всіх необхідних для оцінки збитку документів, приймає рішення про виплату та складає страховий акт, або відмову у виплаті, або повідомлення про відстрочку прийняття рішення.

У розділі 3 Договору визначені застраховані страхові випадки: ICC "А" "З відповідальністю за всі ризики", за які відповідно пп. 5.1.1. договору відшкодовуються збитки від пошкодження, повної загибелі або втрати всього або частини застрахованого вантажу, що сталися з будь-якої причини, за виключенням випадків, передбачених у п. 6 договору страхування.

Відповідно до підпункту 6.1.11 пункту 6.1. Розділу 6 Договору не відшкодовуються збитки, що сталися внаслідок неналежного упакування або закупорювання вантажу, відправлення вантажу в ушкодженому стані або з порушенням вимог щодо формування укрупнених вантажних місць, невідповідного розміщення та кріплення вантажу, порушення страхувальником, вигодонабувачем, їхніми працівниками, представниками або особами, які діяли за їхнім дорученням, встановлених правил перевезення, пересилання, складування, навантаження (розвантаження), зберігання вантажів або використання транспортних засобів, технічний стан яких не забезпечує збереження вантажу під час перевезення.

Підпунктом 19.1.1 пункту 19.1. Розділу 19 Договору страхування визначено, що кріплення застрахованого вантажу повинні бути в справному стані та відповідати умовам перевезення, маршруту перевезення і прийнятим торговим звичаям, а також стандартам і технічним умовам, що встановлюють вимоги до відповідного упакування, розміщення та кріплення вантажів.

Умовами підпункту 19.1.2 пункту 19.1 Розділу 19 Договору страхування встановлено, що у разі порушення умов упакування, кріплення та підготовки вантажу для відправлення застосовуються умови пункту 6.1.11. даного Договору.

За умовами п. 13.20. Договору відмова у виплаті повинна бути здійснена страховиком у письмовій формі з обґрунтуванням і надіслана страхувальнику протягом 10 робочих днів з моменту надання страхувальником всіх необхідних документів (п. 13.20. Договору).

Отже, на виконання вимог імперативних приписів ст. ст. 74, 80 ГПК України саме на відповідача покладається обов`язок доведення суду тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, зокрема, правомірності своєї відмови від виплати страхованого відшкодування. При цьому відповідні докази мають відповідати критеріям належності, достатності, достовірності та вірогідності, що передбачено ст. ст. 77-79 ГПК України.

В той же час, експертний висновок Колусенка В.В. який встановлює, на думку відповідача, наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, датований 13.10.2020 і був поданий відповідачем лише після того, як позивач у травні 2020 року звернувся за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів до суду.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, листом №8289-31 від 05.11.2019 року відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з порушенням кріплення вантажу, а також правил розвантаження, що призвело до його пошкодження.

Зазначена відмова не містить і не могла містити жодного посилання на зазначений висновок та виявлені порушення правил і вимог транспортування, перевезення, кріплення вантажу. Посилання ж страховика на порушення, виявлені в результаті огляду та експертного дослідження у експертному висновку №В-1762 від 23.08.2019 року, складеного експертом Житомирської Торгово-промислової палати Купріяновим А.А, як вже було також встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, не відповідає змісту цього висновку, а тому такі посилання відповідача не можуть бути визнані обґрунтованими та взяті до уваги судами обох інстанцій.

Крім того, умови Договору надавали можливість і право страховику бути присутнім під час завантаження вантажу та виявити потенційні порушення. Однак, цим правом страховик не скористався.

Отже, надану позивачу відповідачем відмову за таких обставин не можна вважати обґрунтованою у відповідності до умов п. 13.20 Договору і, відповідно, підставою для неоплати страхового відшкодування страхувальникові (позивачу), в розумінні пунктів 6.1. та 19.1. Договору.

Апелянтом до апеляційної скарги у якості доказу наявності повноважень та кваліфікації експерта Колусенка В.В. було долучено довідку № 26/18 Навчально консультаційного центру АсМАП України від 19.11.2018р., в якій міститься інформація про отримання експертом сертифікатів міжнародної Академії IRU.

Про залучення цих документів апелянтом заявлено відповідне клопотання у прохальній частині апеляційної скарги.

У цьому контексті, колегія суддів суду апеляційної інстанції також звертає увагу на приписи ст. 74, ч.3 ст. 80 ГПК України, згідно з якими відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, при поданні відзиву відповідачем до суду першої інстанції 01.07.2021 разом з Експертним висновком від 13.10.2020 не було подано жодних доказів на підтвердження повноважень та кваліфікації Колусенка В.В.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з імперативними нормами ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак жодного обґрунтування причин неподання зазначених доказів на підтвердження повноважень та кваліфікації експерта до суду першої інстанції, що об`єктивно не залежали від відповідача, а також відповідних доказів, скаржник суду апеляційної інстанції не надав.

Відповідно до положень ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, клопотання відповідача, заявлене в апеляційній скарзі щодо залучення документів, які підтверджують кваліфікацію експерта Колусенка В.В., судом апеляційної інстанції слід відхилити.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 01.07.2003 р. у справі «Суомінен проти Фінляндії" (заява

№ 37801/97, п. 36) Суд констатував, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява № 4909/04) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що наведені в оскаржуваному рішенні висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2021 у справі № 910/7390/21 відповідає фактичним обставинам справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2021 у справі № 910/7390/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2021 у справі № 910/7390/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

4. Справу № 910/7390/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.В. Владимиренко

Л.П. Зубець