ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2021 р. Справа № 911/1812/21

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Горбасенка П.В., за участю секретаря судового засідання Андрух Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергопостач»

про стягнення 402 278,40 грн

за участю представників:

від позивача: Павліченко Л.М. (довіреність № Др-137-1220 від 30.12.2020);

від відповідача: Шепіло І.А. (представник відповідно до відомостей ЄДРПОУ).

обставини справи:

18.06.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (далі позивач/АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергопостач» (далі відповідач/ТОВ «Теплоенергопостач») про стягнення 402 278,40 гривень, з яких: 388 363,99 гривень основного боргу, 6 120,66 гривень пені, 1436,40 гривень 3% річних та 6 357,35 гривень інфляційних втрат.

Вказаний позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) № 42СРКV25105-18 від 04.10.2018, оскільки надані АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» у січні-квітні 2021 року послуги загальною вартістю 388 363,99 гривень, за доводами позивача, відповідачем не оплачено.

Відповідно до результатів автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформлених протоколом автоматизованого розподілу б/н від 18.06.2021, вказану позовну заяву передано до розгляду судді Горбасенку П.В.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.06.2021 позовну заяву АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.07.2021 у справі № 911/1812/21, зокрема, прийнято позовну заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» до розгляду та відкрито провадження в справі, призначено підготовче засідання на 30.07.2021.

26.07.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить суд зменшити розмір нарахованих позивачем пені, 3 % та інфляційних втрат на 100 % та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказаний відзив прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.07.2021 у справі № 911/1812/21, зокрема, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 10.09.2021.

03.09.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» надійшла відповідь на відзив, згідно якої останнє просить суд встановити додатковий строк для подання доказів, приєднати до матеріалів справи подані у додатках докази та задовольнити позовні вимоги.

10.09.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергопостач» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання можливості врегулювати спір мирним шляхом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.09.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 24.09.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.09.2021, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.10.2021.

21.10.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» надійшло клопотання, згідно якого останнє просить суд встановити додатковий строк для подання доказів, приєднати до матеріалів справи подані у додатках докази та задовольнити позовні вимоги.

22.10.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» надійшло клопотання, згідно якого останнє просить суд встановити додатковий строк для подання доказів, приєднати до матеріалів справи подані у додатках докази та задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні 22.10.2021 відповідачем заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом відмовлено, у зв`язку із його необґрунтованістю.

У судовому засіданні 22.10.2021, після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказів, судом оголошено про перехід до судових дебатів, по закінченню яких суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд:

встановив:

04.10.2018 між АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», як оператором ГРМ, та ТОВ «Теплоенергопостач», як споживачем, укладено договір розподілу природного газу № 42CPKV25105-18 шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання до умов типового договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 (далі - договір). Копія вказаної заяви-приєднання наявна в матеріалах справи.

Відповідно до пп. 1.1., 1.3., 2.1., 5.3., 5.4., 6.1., 6.2., 6.3., 6.4., 6.6. типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498 (в редакції на момент підписання заяви-приєднання) (далі типовий договір), цей типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

За розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м. куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем.

Порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього договору.

Оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Тариф, встановлений згідно з п. 6.1. цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ.

Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному м`ясці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 05 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ.

Надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до викладених позивачем в обґрунтування позову доводів в січні-квітні 2021 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» надало ТОВ «Теплоенергопостач» послуги з розподілу природного газу загальною вартістю 388 368,79 грн, що підтверджується доданими до позову копіями підписаних сторонами актів наданих послуг з розподілу природного газу:

- № ОГЯ81002991 від 31.01.2021 на суму 97 092,20 грн;

- № ОГЯ81007784 від 28.02.2021 на суму 97 092,20 грн;

- № ОГЯ81011987 від 31.03.2021 на суму 97 092,20 грн.;

- № ОГЯ81016154 від 30.04.2021 на суму 97 092,19 грн.

Як зауважив позивач, відповідач взяті на себе за договором зобов`язання з оплати отриманих послуг не виконав, вартість наданих послуг не оплатив, внаслідок чого, у відповідача виникла заборгованість (з урахуванням переплати на початок 2021 у розмірі 4,80 грн) у загальному розмірі 388 363,99 грн, а саме:

- за січень 2021 97 087,40 грн;

- за лютий 2021 97 092,20 грн;

- за березень 2021 97 092,20 грн;

- за квітень 2021 року 97 092,19 грн.

Зазначене підтверджується довідкою про стан заборгованості за період з 01.01.2021 по 19.10.2021, яка міститься в матеріалах справи.

В розрізі вказаного вище відповідач у своєму відзиві на позов зазначив, що позивач, всупереч умовам постанов НКРЕКП, якими вносились зміни до типового договору розподілу природного газу, та Кодексу ГРМ, не здійснив дій для внесення змін та доповнень до укладеного 04.10.2018 з відповідачем договору № 42CPKV25105-18 розподілу природного газу, в зв`язку з чим редакція означеного договору є чинною на сьогоднішню дату і не передбачає порядок сплати відповідачем щомісячно 1/12 річної потужності за попередній рік.

До того ж, позивачем для розрахунку величини річної замовленої потужності було взято обсяги лише за перший календарний рік, що, на думку відповідача, суперечить вимогам НКРЕКП.

Відповідач стверджує, що чинна заява приєднання № 42CPKV25105-18 від 24.09.2018 ТОВ «Теплоенергопостач» до умов договору розподілу природного газу не містить поняття «Величина річної замовленої потужності об`єкта», натомість містить «Величина приєднаної потужності об`єкта», що в свою чергу передбачає порядок оплати за фізичний обсяг розподілу природного газу, а тому позивач в односторонньому порядку, в супереч вимогам закону, встановив розмір щомісячної плати відповідачу в сумі 97 092,20 грн.

До того ж, відповідач не погоджується із заявленим позивачем до стягнення розміром основного боргу в сумі 388 363,99 грн за період січень-квітень 2021, та, як наслідок, нарахованими штрафними санкціями (пеня, інфляційні втрати, 3 % річних).

Як зазначає відповідач, посилаючись на підписані між ТОВ «Теплоенергопостач» та НАК «Нафтогаз України» акти приймання-передачі природного газу, в період з 01.01.2021 по 31.03.2021 відповідачем було спожито 43 134,9 м3 газу на загальну суму 362 889,19 грн з ПДВ, а за квітень 2021 об`єм розподіленого позивачем газу для відповідача склав 0,00 м3, проте, позивачем заявлено до стягнення з відповідача за квітень 2021 суму 97 092,20 грн, як за нібито надані відповідачу послуги з розподілу газу.

Відповідач також просить суд прийняти до уваги факт затвердження місцевих тарифів на теплопостачання на рівні, нижчому від собівартості, що позбавило відповідача права отримувати прибуток від власної діяльності та не дало змоги покрити витрати на виробництво комунальних послуг, що призвело до отримання відповідачем збитку у 2020 році у сумі 443,4 тис. грн.

Відповідач зазначає, що останній не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, а отже, надходження коштів на банківський рахунок відповідача та можливість погашення заборгованості за природний газ в цілому залежить від сплати кінцевими споживачами на користь відповідача відповідних платежів.

Поряд з тим, відповідач просить звернути увагу суду на те, що п. 4.5. ст. 3 Прикінцевих положень Закону України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разу їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Отже, відповідач вважає, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій, які є більш вигідними порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань, а тому просить суд зменшити розмір нарахованої позивачем неустойки (пені, інфляційних втрат, 3 % річних) на 100 %.

Поряд з тим, відповідачем долучено до матеріалів справи листи № 253-09/21 від 28.09.2021, № 254-09/21 від 28.09.2021, № 256-10/21 від 18.10.2021, № 266-10/21 від 18.10.2021, які направлялись на адресу позивача, згідно яких ТОВ «Теплоенергопостач» просило провести коригування/уточнення річної замовленої потужності, повідомляло про припинення газопостачання твердопаливної котельні, просило розірвати договір розподілу природного газу № 42CPKV25105-18 від 04.10.2021, а датою припинення договору вважати дату відключення та складання акту про відключення від газопостачання, а саме: 20.04.2021.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України, господарське судочинство здійснюється на певних засадах, зокрема, змагальності сторін та диспозитивності.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, а частиною першою статті 14 ГПК України передбачено, що збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов спростовуються наступними обставинами.

Відповідно до п. 6.1. розділу VI Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу, здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням Кодексу газорозподільних систем. Вказана редакція пункту 6.1. розділу VI Типового договору розподілу природного газу була введена в дію Постановою НКРЕКП № 2081 від 07.10.2019 «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП», яка набрала чинності 12.10.2019.

Порядок внесення змін в положення договору розподілу природного газу врегульовано розділом ХІІ типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, відповідно до п. 12.2. якого «У разі незгоди споживача зі змінами він має право розірвати цей договір шляхом надсилання письмового повідомлення оператору ГРМ протягом десяти календарних днів з дня, коли він дізнався чи міг дізнатися про внесені до цього договору зміни. Нерозірвання цього договору у вказаний строк та продовження споживання природного газу свідчить про згоду споживача з внесеними до цього договору змінами», а тому, нерозірвання договору та продовження споживання природного газу відповідачем, свідчить про його згоду зі змінами, внесеними в договір.

Щодо посилань відповідача на те, що позивач не здійснив внесення змін та доповнень до укладеного 04.10.2018 з відповідачем договору № 42CPKV25105-18 розподілу природного газу, то вказане твердження відповідача не містить посилань жодну статтю, пункт будь-якої постанови НКРЕКП, яка б встановила такий обов`язок позивачу.

До того ж, постанова НКРЕКП № 1469 від 29.07.2020 не змінила порядок розрахунку річної замовленої потужності, який встановлено положеннями п. 2 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ, відповідно до якого, річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу за цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

А тому, позивачем, у відповідності до глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ, для розрахунку величини річної замовленої потужності було взято обсяги фактично розподіленого природного газу відповідачу з жовтня 2019 року по вересень 2020 року, та, враховуючи витрату природного газу відповідачем за цей період, а також тариф, встановлений з 01.01.2021, місячна вартість послуги розподілу природного газу склала 97 092,20 грн за місяць.

А тому, твердження відповідача про необхідність врахування при розрахунку розміру річної замовленої потужності обсягів споживання природного газу за перший та другий календарний рік, не беруться судом до уваги.

Щодо посилання відповідача на невідповідність нарахованих платежів за послуги розподілу природного газу обсягам фактично спожитого природного газу, суд зазначає, що відповідно до п. 1.4. розділу І типового договору розподілу природного газу, послуга з розподілу природного газу послуга оператора ГРМ, яка надається споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

Положенням п. 9 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ передбачено, що припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживання. У цих випадках оператор ГРМ корегує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VІІ цього Кодексу.

До того ж, відповідно до постанови Верховного Суду № 922/1703/20 від 18.02.2021, починаючи з 01.01.2020 розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу здійснюється не на підставі визначених обсягів розподіленого (спожитого) природного газу за відповідний розрахунковий місць, а виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача, яка визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

Отже, порядком нарахування плати за послуги розподілу природного газу не встановлено залежність вартості послуги розподілу природного газу від обсягів фактично спожитого природного газу у розрахунковому періоді.

Поряд з тим, щодо посилань відповідача на неврахування оператором ГРМ незначних обсягів фактичного споживання природного газу у спірному періоді, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 2 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ, споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах з розбивкою по кожному об`єкту в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік.

Доказів подання позивачу відповідних заявок щодо зміни розміру розрахованої оператором ГРМ річної замовленої потужності на розрахунковий рік відповідачем у зазначений строк, останнім суду не надано.

До того ж, клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, згідно якого відповідач просить суд зменшити пеню, 3% річних та інфляційні втрати на 100 % не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Формулювання ст. 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

При цьому відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов`язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути у наслідок порушення зобов`язань, значно вище основного невиконаного зобов`язання.

Отже, відповідачем не наведено і не доведено обставин, з якими, враховуючи положення законодавства пов`язують право суду на зменшення розміру неустойки.

Щодо посилань відповідача на листи № 256-10/21 від 18.10.2021, № 266-10/21 від 18.10.2021, які направлялись на адресу позивача, згідно яких ТОВ «Теплоенергопостач» просило розірвати договір розподілу природного газу № 42CPKV25105-18 від 04.10.2021, а датою припинення договору вважати дату відключення та складання акту про відключення від газопостачання, а саме: 20.04.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 12.3. договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) № 42CPKV25105-18 від 04.10.2018, цей договір може бути розірваний за згодою сторін або за ініціативою споживача у порядку, визначеному законодавством України.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів урегульовано главою 53 ЦК України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів визначено главою 20 ГК України.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 ГК України, або у судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору). Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18.

Отже, враховуючи відсутність згоди сторін в порядку, встановленому ст. 188 ГК України, або у судовому порядку, одностороннє розірвання договору не допускається, а тому на момент розгляду справи договір є дійсним.

Приписами ст. ст. 173, 174, 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Згідно п. 4 розділу 1 глави 1, п. 7 розділу 3 глави 4 Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Приписами 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання.

З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що приєднання відповідача до типового договору розподілу природного газу шляхом підписання відповідної заяви-приєднання та, надалі, отримання від позивача за вказаним договором послуг з розподілу газу шляхом підписання відповідних актів породжує для ТОВ «Теплоенергопостач» обов`язок по оплаті таких послуг у повному обсязі у передбачені договором строки - до 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до приписів ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події.

У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Однак, доказів на підтвердження обставин оплати позивачу 388 363,99 грн заборгованості за договором суду не надано, як наслідок обставини наявності у відповідача перед позивачем 388 363,99 грн основного боргу є встановленими у розумінні ч. 2 ст. 74 ГПК України.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, враховуючи порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, а також арифметичну відповідність заявленої до стягнення суми заборгованості наявним в матеріалах справи документам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 388 363,99 грн основного боргу підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язання за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 6 120,66 грн пені, нарахованої:

- з 10.02.2021 по 10.05.2021 на 97 087,40 грн заборгованості;

- з 10.03.2021 по 10.05.2021 на 97 092,20 грн заборгованості;

- з 10.04.2021 по 10.05.2021 на 97 092,20 грн заборгованості.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Враховуючи вищевказані договірні умови, а також обставини порушення відповідачем грошового зобов`язання, оскільки заявлений до стягнення розмір пені, обрахований судом за вказані позивачем періоди, є арифметично правильним, вимога позивача про стягнення з відповідача 6 120,66 грн пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню, як доказово та нормативно обґрунтована.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором позивач просить суд стягнути з відповідача:

- 1 436,40 грн 3% річних, нарахованих:

з 10.02.2021 по 10.05.2021 на 97 087,40 грн заборгованості;

з 10.03.2021 по 10.05.2021 на 97 092,20 грн заборгованості;

з 10.04.2021 по 10.05.2021 на 97 092,20 грн заборгованості.

- 6 357,35 грн інфляційних втрат, нарахованих:

за січень 2021 року на 97 092,20 грн заборгованості;

за лютий 2021 року на 97 092,20 грн заборгованості;

за березень 2021 року на 97 092,20 грн заборгованості;

за квітень 2021 року на 92 092,20 грн заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений до стягнення розмір 3 % річних та інфляційних втрат, обрахований судом за вказані позивачем періоди, є арифметично правильним, суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 1 436,40 грн 3% річних та 6 357,35 грн інфляційних втрат.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 129, 233, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергопостач» (08704, Київська обл., м. Обухів (пн), вул. Каштанова, буд. 23-Г, ідентифікаційний код 40752790) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178, ідентифікаційний код 20578072) 388 363 (триста вісімдесят вісім тисяч триста шістдесят три гривні) 99 коп. основної заборгованості за договором № 42CPKV25105-18 розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 04.10.2018, 6 120 (шість тисяч сто двадцять гривень) 66 коп. пені, 1 436 (одну тисячу чотириста тридцять шість гривень) 40 коп. 3 % річних, 6 357 (шість тисяч триста п`ятдесят сім гривень) 35 коп. інфляційних втрат та 6 034 (шість тисяч тридцять чотири гривні) 20 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Київської області до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 02.11.2021.

Суддя П.В.Горбасенко