ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/515/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Росток, м. Ужгород

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАТРАНСЛЬВІВ, м. Мукачево

про стягнення 547 220,45 грн

Секретар судового засідання Корольчук М.М.

За участю представників:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАТРАНСЛЬВІВ про стягнення 291000,00 грн боргу за поставлений на виконання Договору № 27 від 01.10.2020 товар, посилаючись на ст. ст. 11, 530, 526, 692 ЦК України, ст. ст. 175, 179, 193, 265 ГК України. Крім суми боргу на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. 230-232 Господарського кодексу України та п. п. 6.2, 6.3, 6.4 Договору позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 30 133,79 грн пені, 35 690,49 грн втрат від інфляції, 44 795,85 грн 19% річних та штраф в розмірі 145 600,32 грн за прострочення строку виконання зобов`язання.

Ухвалою суду від 07.07.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, встановлено учасникам спору процесуальні строки для подання заяв по суті спору, а також відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач уповноваженого представника у підготовче засідання 05.08.2021 року та 18.08.2021 року не направив. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позов у встановлений судом строк.

17.08.21 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до матеріалів справи відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 20.07.2021 року про що зроблено відповідну відмітку в повідомленні про вручення поштової кореспонденції. Крім того, ухвалу суду від 05.08.2021 року відповідач отримав 10.08.2021 року, що також підтверджується матеріалами справи. Отже, у відповідача було достатньо часу для підготовки відзиву на позов з моменту отримання ухвал. Щодо неможливості явки в судове засідання у зв`язку із перебуванням представника у відпусті, суд зазначає, що доказів перебування такого у відпусті суду не надано. Враховуючи наведене в сукупності, суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення.

Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 18.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті.

25.08.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

01.09.2021 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

20.10.2021 представник позивача подав клопотання про нарахування відсотків та пені до моменту виконання рішення.

Сторони у судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позивач заявив позов до Товариства відповідача про стягнення 291 000,00 грн боргу за поставлений на виконання Договору № 27 від 01.10.2020 товар. Позивач стверджує, що 01.10.2020 на виконання умов Договору згідно Додатку № 27-001 від 01.10.2020 позивачем було передано, а відповідачем було прийнято у власність товар, загальна вартість якого становить 594 401,28 грн, що підтверджується видатковою накладною № НБ00316 від 01.10.2020. За твердженням позивача отриманий товар відповідач оплатив частково, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем складає 291 000,00 грн.

Крім суми боргу позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 30133,79 грн пені, 35 690,49 грн втрат від інфляції, 44795,85 грн 19% річних та штраф в розмірі 145 600,32 грн за прострочення строку виконання зобов`язання.

Заперечення відповідача

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав наявність заборгованості за поставлені нафтопродукти перед позивачем у сумі 291 000,00 грн. Проте просить відмовити в задоволенні стягнення пені в сумі 130 133,79 грн та штрафу в сумі 145 600,32 грн, а також просить зменшити в два рази нараховані позивачем суми інфляційний нарахувань та трьох відсотків річних. Крім того, відповідач у відзиві просить розстрочення виконання рішення суду у справі № 907/515/21 на 12 календарних місяців.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

01 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Росток» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАТРАНСЛЬВІВ» (покупець, відповідач) було укладено Договір поставки нафтопродуктів № 27, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача нафтопродукти (далі Товар), а відповідач прийняти та оплатити їх.

За змістом п. п. 2.1. Договору, кількість та асортимент визначається згідно заявки Покупця та можливостей Постачальника здійснити поставку Товару необхідної кількості та асортименту. Кількість та асортимент Товару по кожній поставці встановлюються Додатком до Договору.

Дані про вид нафтопродукту по кожній конкретній поставці, кількість поставленого нафтопродукту, ціна за один літр нафтопродукту, загальна сума конкретної поставки на конкретну поставку фіксується у видатково-прибутковій накладній. При виникнення спору між сторонами така накладна є доказом. (п. п. 4.1.3. Договору).

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили порядок розрахунків, зокрема, Покупець здійснює оплату нафтопродуктів шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, відповідно до представленого рахунку в термін обумовлений в Додатку до даного Договору.

Згідно додатку № 27-001 від 01.10.2020 до Договору сторони обумовили, що оплата здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту поставки товару.

01.10.2020 на виконання умов Договору згідно Додатку № 27-001 від 01.10.2020 позивачем було передано, а відповідачем було прийнято у власність товар, загальна вартість якого становить 594 401,28 грн, що підтверджується видатковою накладною № НБ00316 від 01.10.2020.

За твердженням позивача отриманий товар відповідач оплатив частково, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем складає 291 000,00 грн.

Поряд з цим, відповідно до пункту 6.2 Договору поставки сторони погодили, що у випадку порушення Покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених Договором і відповідними Додатками до нього, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору.

Крім того, за змістом п. п. 6.3. Договору, у випадку якщо термін прострочення Покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, Покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 25% від суми заборгованості, протягом 5 робочих днів із дня одержання відповідної письмової вимоги Постачальника.

У відповідності до п. п. 6.4. Договору сторони погодили, що за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору Постачальник має право стягнути з Покупця проценти за користування чужими коштами в розмірі 19% річних від неоплаченої вартості Товару.

З огляду на вказані пункти Договору, позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення пені у розмірі 30 133,79 грн, інфляційних втрат у розмірі 35 690,49 грн, 19% річних у відповідності до п. п. 6.4. Договору у розмірі 44 795,85 грн та штрафу у розмірі 145 600,32 гривень.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено факт відпуску товару позивачем належним чином доведено долученою до матеріалів справи видатковою накладною, яка містить підпис відповідача про його отримання.

Доказів оплати в розмірі 291 000,00 грн. поставленого товару протягом 5 банківських днів з моменту поставки матеріали справи не містять.

В ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 291 000,00 грн є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо 19 % річних та інфляційних втрат

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні ж нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на це, суд перевіривши здійснені позивачем розрахунки 19% річних та інфляційних втрат, вважає їх обґрунтованими та арифметично вірними. Відтак, суд задовольняє вимогу про стягнення 44 795,85 грн. 19% річних від прострочених сум та 35 690,49 грн. втрат від інфляції.

Щодо пені та штрафу

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.2 Договору поставки сторони погодили, що у випадку порушення Покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених Договором і відповідними Додатками до нього, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що він є також обґрунтованим та арифметично вірним, а тому вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в повному обсязі в розмірі 30 133,79 грн.

Як уже зазначалося, за змістом п. п. 6.3. Договору, у випадку якщо термін прострочення Покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, Покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 25% від суми заборгованості, протягом 5 робочих днів із дня одержання відповідної письмової вимоги Постачальника.

Позивачем заявлено до стягнення штраф у загальному розмірі 145 600,32 грн.

Водночас, відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів для виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до вимог статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання господарського судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 15 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи наведені вище норми матеріального права, які регулюють питання відповідальності відповідача, суд в даному випадку враховує, що розмір заявленого позивачем до стягнення штрафу становить практично половину суми основної заборгованості за поставлений товар, враховуючи що матеріали справи не містять доказів про понесення позивачем збитків у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати за поставлений товар в такому розмірі, стягнення штрафу в заявленому позивачем розмірі міститиме вагомий дисбаланс між розміром штрафних санкцій та суті зобов`язання з огляду на відсутність співмірних штрафним санкціям негативних наслідків, спричинених позивачу таким простроченням; встановлення такого значного розміру штрафу не сумісне з принципом розумності, справедливості та має не компенсаційний характер, а є додатковим надходженням (прибутком) для позивача, які б воно не отримало за умови належного виконання відповідачем умов договору; покладення на відповідача штрафу у заявленій до стягнення сумі може стати непомірним тягарем для відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафу на 50%. Таким чином, з відповідача слід стягнути штраф в розмірі 72 800,16 грн.

Щодо клопотання про нарахування відповідачу пені на прострочену і несплачену ним суму основного боргу до моменту його виконання.

Позивач у клопотанні просить суд нарахувати пеню відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України до моменту виконання рішення.

Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Сторонами в договорі встановлений обов`язок відповідача сплачувати позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. (п. 6.2.)

Вказаним пунктом Договору фактично передбачено нарахування пені за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору.

Враховуючи це і те, що позивачем пеню у твердій сумі нараховано лише за такий період прострочення відповідача: з 09.10.2020 року (з наступного дня після граничної дати повного та остаточного розрахунку за товар) до 22.06.2021 року (дата складання позову), вимога позивача про зазначення судом в резолютивній частині рішення нарахування відповідачу пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу починаючи з 23.06.2021 року і до моменту його виконання є законною і підлягає задоволенню.

Щодо клопотання про розстрочку виконання рішення.

У відзиві відповідач просить суд про розстрочення виконання рішення суду у справі № 907/515/21 на 12 календарних місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядає справу як суд першої інстанції: може відстрочити або розстрочити виконання рішення, за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його не можливим.

Згідно ч. 4 ст. 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача при виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання ТОВ «МЕГАТРАНСЛЬВІВ» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Закарпатської області по справі № 907/515/21 на 12 календарних місяців мотивовано не обгрунтованим твердженням про перебування відповідача у складному фінансовому становищі. З огляду на вищенаведене суд доходить до висновку, що у клопотанні відповідача слід відмовити.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 86 ГПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак із відповідача слід стягнути суму 7 116,60 грн по сплаті судового збору.

Питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у справі №907/515/21 у суді першої інстанції, орієнтовно в розмірі 6000,00 грн. буде вирішено в додатковому рішення після ухвалення рішення по суті позовних вимог у випадку надання позивачем доказів понесення відповідних витрат у строки, визначені процесуальним законом.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 80, 129, 236, 238 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатрансльвів» (89600, Закарпатська обл., місто Мукачево, вул. Зріні Ілони, будинок 24/4. Код в .) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росток» (88015, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Боженко, буд. 2, кв. 4. Код в .) суму 474 420,29 грн (чотириста сімдесят чотири тисячі чотириста двадцять гривень 29 коп.) в т.ч. основна заборгованість в розмірі 291 000,00 грн, пеня у розмірі 30 133,79 грн., інфляційні втрати у розмірі 35 690,49 грн., 19 % річних у розмірі 44 795,85 грн. та штраф у розмірі 72 800,16 грн, а також суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 7 116,60 грн (сім тисяч сто шістнадцять гривень 60 коп.).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, проценти за такою формулою: (СОБ х ПОС) : 100 : КДР х КДП, де: СОБ несплачена сума основного боргу; ПОС подвійна облікова ставка НБУ за конкретний період; КДР - кількість днів у році, в нараховується пеня; КДП кількість днів прострочення, і стягнути отриману суму пені в Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатрансльвів» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росток» () за період з 23.06.2021 до моменту виконання рішення від 21.10.2021 у справі № 907/515/21 за правилами, визначеними у рішенні від 21.10.2021 р. у справі № 907/515/21.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 27.10.2021

Суддя Л.В. Андрейчук