ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2021 Справа № 917/934/21

м.Полтава

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Костюка Віталія Васильовича, АДРЕСА_1

до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, пл. Перемоги, 2, м.Кременчук, Полтавська область,39600

про визнання недійсним пунктів договору та про визнання недійсним та припиненим зобов`язання

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи: До Господарського суду Полтавської області надійшов позов ФОП Костюка Віталія Васильовича, в якому просить суд

1. Визнати недійсним пункт 5 Договору оренди, укладеного 07.10.2017 року між Кременчуцькою міською радою та ФОП Костюк Віталієм Васильовичем було укладено договір оренди землі (далі - Договір) щодо земельної ділянки для закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва - громадсько-готельного комплексу з кадастровим номером :02:003:0470, загальною площею 3121 кв.м, по просп. Лесі Українки, 94 в м. Кременчуці в частині визначення розміру нормативної грошової оцінки у розмірі 3 906 337,23 грн.

2. Визнати недійсним пункт 9 Договору оренди, укладеного 07.10.2017 року між Кременчуцькою міською радою та ФОП Костюк Віталієм Васильовичем було укладено договір оренди землі (далі - Договір) щодо земельної ділянки для закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва - громадсько-готельного комплексу з кадастровим номером :02:003:0470, загальною площею 3121 кв.м, по просп. Лесі Українки, 94 в частині визначення щорічного розміру орендної плати в розмірі 117 190,12 грн. в рік.

3. Визнати недійсним та припинити зобов`язання зі сплати орендної плати за Договору оренди, укладеного 07.10.2017 року між Кременчуцькою міською радою та ФОП Костюк Віталієм Васильовичем було укладено договір оренди землі (далі - Договір) щодо земельної ділянки для закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва - громадсько-готельного комплексу з кадастровим номером :02:003:0470, загальною площею 3121 кв.м, по просп. Лесі Українки, 94 за період з 22 грудня 2017 року по 30 квітня 2020 в розмірі 211 151,22 грн.

Позивач обґрунтовує вимоги тим, що розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки та відповідно орендної плати суперечить чинному законодавству, на момент укладення договору оренди з огляду на наявність рішень Кременчуцької міської ради, якими встановлено інший розмір нормативної грошової оцінки землі, аніж той, що вказано у Договорі. Відповідно до таких рішень дійсний розмір нормативної грошової оцінки становив 585 950,58грн у період з 22.12.2017 по 31.12.2019 та 2 343 802,34 грн. у період з 01.01.2020 року по 30.04.2020 року.

Враховуючи, що від розміру нормативної грошової оцінки розраховується орендна плата, то, відповідно, в Договорі неправомірно було визначено й річну орендну плату, дійсний розмір якої у період з 22.12.2017 по 31.12.2019 мав становити 17 578,51грн., у період з 01.01.2020 по 30.04.2020 мав становити 70314,07грн. В результаті неправомірно визначеного розміру орендної плати, Позивачу було нараховано та пред`явлено до стягнення господарське зобов`язання з орендної плати на суму 211 151,22 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 01 липня 2020 року суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 29.07.2021.

12.07.2021 за вхід. № 7574 від відповідача надійшов відзив на позов. Відповідач проти позову заперечує. Зазначає, що нормативна грошова оцінка визначена відповідно до витягу про нормативну грошову оцінку землі. У Кременчуцької міської ради відсутній обов`язок самостійно визначати розмір нормативної грошової оцінки в договорі, відносини між Орендодавцем та Орендарем з моменту підписання Договору є договірними. Орендар не звертався до Орендодавця з пропозицією внести зміни до Договору, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

27.07.2021 за вхід. № 8277 від позивача надійшла відповідь на відзив.

29.07.2021 року Ухвалою Господарського суду Полтавської області продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 02.09.2021 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.09.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

07.10.2017 між Позивачем Костюк Віталієм Васильовичем та Відповідачем Кременчуцькою міською радою було укладено договорів оренди щодо земельної ділянки для закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва - громадсько-готельного комплексу (код КВЦПЗ В 03.07) з кадастровим номером :02:003:0470, загальною площею 3121 кв.м, по просп. Лесі Українки, 94 в м. Кременчуці.

Пунктом 5 Договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 17.08.2017 року становить 3906337,23 грн., що є дійсною на дату укладення договору.

Пунктом 9 Договору встановлено, що орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки щорічно та складає 117190,12 грн. в рік.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до п.34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

Відповідно до п. 284.1 ст.284 Податкового кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

З огляду на приписи ст.2 ЗУ «Про оренду землі», ст. 59, 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», ст. 10, п.284.1, ст. 284 Податкового кодексу України та ст. 632 Цивільного кодексу України орендна плата за користування землями комунальної власності хоча і встановлюється договором, проте є регульованою ціною, ставки якої встановлюються органами місцевого самоврядування, шляхом прийняття відповідних рішень.

Рішенням Кременчуцької міської ради від 23 вересня 2008 року «Про орендну плату за землю в м. Кременчуці встановлено, що розмір річної орендної плати за земельні ділянки в м. Кременчуці, що надаються в оренду встановлюється залежно від її грошової оцінки згідно з додатком ( а саме у відсотках від грошової оцінки).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оцінку земель», технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населеного пункту затверджується міською радою.

Позивачем були долучені такі рішення Кременчуцької міської ради, якими на момент укладення договору визначався розмір нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука:

- Рішення Кременчуцької міської ради від 27.12.2011 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 24 листопада 2009 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області», яким затверджено розмір нормативної грошової оцінки.

- Рішення Кременчуцької міської ради від 29 травня 2012 року «Про розгляд протесту прокурора м. Кременчука від 23.01.2012 року № 94-908вих12 на рішення міської ради від 27.12.2011 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 24 листопада 2009 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області» яким серед іншого встановлено, що міська рада не позбавлена права самостійно визначати конкретні терміни та умови введення нової нормативної грошової оцінки, з огляду на те, що статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин; встановлено, у період з 01.06.2012 року нормативна грошова оцінка земель діє у розмірі 75% від затвердженої нормативної грошової оцінки»;

- Рішення Кременчуцької міської ради від 02 лютого 2016 року «Про внесення змін до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29 травня 2012 року «Про розгляд протесту прокурора м. Кременчука від 23.01.2012 року № 94-908вих12 на рішення міської ради від 27.12.2011 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 24 листопада 2009 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області», яким встановлено серед іншого, що у період з 01.01.2016 року нормативна грошова оцінка земель діє у розмірі 60% від затвердженої нормативної грошової оцінки».

- Рішення Кременчуцької міської ради від 11 травня 2017 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 24 листопада 2009 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області» та Рішення Кременчуцької міської ради від 13 грудня 2018 року «Про внесення змін до рішення Кременчуцької міської ради від 11 травня 2017 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 24 листопада 2009 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області», якими серед іншого встановлено, що у період з 08 липня 2017 року по 31 грудня 2019 року нормативна грошова оцінка для земельних ділянок, які використовувались для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код КАЦПЗ 03.07 «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі») діє у розмірі 15% від її загального розміру. Дана норма не застосовується до договорів оренди, укладених до 01.01.2017 року.

Відповідачем не надано доказів про скасування вищевказаних рішень, а отже вище вказані рішення є чинними, ухваленими відповідно до повноважень органу місцевого самоврядування, і тому є обов`язковими для виконання усіма суб`єктами господарювання, юридичними та фізичними особами в силу ст. 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування».

Отже, положення Договору оренди мають відповідати рішенням органу місцевого самоврядування, який в силу своєї компетенції, визначеної законом встановлює ставки орендної плати та затверджує розмір нормативної грошової оцінки землі.

Не застосування вказаних рішень при укладенні договору оренди є порушенням принципу «належного урядування» та юридичної визначеності». Зокрема, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

З урахуванням вказаних рішень, дійсний розмір нормативної грошової оцінки на момент укладення договору оренди складав 15% від затвердженої нормативної грошової оцінки (15% від 3906337,23 грн. становить 585 950,58 грн (у період з 22.12.2017 по 31.12.2019) та 65% від затвердженої нормативної грошової оцінки у період з 01.01.2020 року по 30.04.2020 року 3906337,23 грн., що становить 2 343 802,34 грн.)

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуюче вище викладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що положення договору оренди в частині визначення розміру нормативної грошової оцінки та розміру орендної плати не відповідають положенням законодавства чинного на момент укладення такого договору оренди, а саме рішенням Кременчуцької міської ради, якими було затверджено інший розмір нормативної грошової оцінки, аніж той, що вказаний у договорі, що є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

Враховуючи, що вимога про визнання господарським зобов`язання недійсним та припиненим є похідною від вимоги про визнання положень договору оренди землі недійсним, вона також підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Як видно з матеріалів справи, Позивачу було нараховано та пред`явлено до виконання зобов`язання зі сплати орендної плати за період з 22.12.2017 року по 30.04.2020 року на суму 266 334,11 грн., з яких фактично сплачено Відповідачем 52 928,96 грн., та пред`явлено Відповідачем до виконання, але не сплачено Позивачем 211 151,22 грн. на підставі Постанови Східного апеляційного суду від 03 лютого 2021 року по справі № 917/723/20 про стягнення заборгованості за Договором оренди.

Відповідно до наданого розрахунку Позивачем розмір орендної плати з урахуванням рішень Кременчуцької міської ради за вказаний період мав становити 52 928,96 грн. Розрахунок, наданий Позивачем, Відповідачем не заперечувався, контррозрахунок не надавався.

Судом встановлено, що Позивачем сплачено орендну плату у розмірі 52 928,96 грн. за період з 22.12.2017 року по 30.04.2020 року,, що підтверджується доданими до позову платіжними дорученнями № 81 від 23 квітня 2018 на 3000,00 грн., № 76 від 20 березня 2018 року на 1465,00 грн. № 75 від 20 лютого 2018 року на 500,00 грн., № 93 від 22 червня 2018 року на 3000,00 грн., № 101 від 20 грудня 2018 року на 3000,00 грн., № 118 від 20 червня 2019 року на 1500,00 грн., № 114 від 03 квітня 2019 року на 1000,00 грн., № 109 від 05 березня 2019 року на 1000,00 грн., № 105 від 18 січня 2019 року на 1000,00 грн., № 226 від 30 червня 2020 року на 21 399,89 грн, квитанцією № ПН 1916056 від 22 грудня 2020 року на 29862,40 грн., квитанцією від 22 грудня 2020 року на 7000,00 грн.

Розрахунок підтверджується й актом звірки з особистого рахунку Позивача, підписаний як Позивачем так і Відповідачем, а також довідкою ГУ ДПС у Полтавській області від 22.02.2021 року про відсутність заборгованості за податків та зборів, додані Позивачем до позову.

Відповідач не заперечував того факту, що Позивачем виконано господарське зобов`язання зі сплати орендної плати за Договору оренди з урахуванням дійсного розміру нормативної грошової оцінки, затвердженого рішеннями Відповідача.

В цей же час, наявність пред`явленого Відповідачем до виконання господарського зобов`язання з орендної плати у розмірі 211 151,22 грн. за період з 22.12.2017 по 30.04.2020 року, яке виникло на підставі положень договору оренди, що визнаються недійсними свідчить про обґрунтованість обраного Позивачем способу захисту його прав шляхом визнання недійсним та припиненим вказаного зобов`язання.

Інші аргументи сторін були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, .а які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233,237-238 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним пункт 5 Договору оренди, укладеного 07.10.2017 року між Кременчуцькою міською радою та ФОП Костюк Віталієм Васильовичем було укладено договір оренди землі (далі - Договір) щодо земельної ділянки для закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва - громадсько-готельного комплексу з кадастровим номером :02:003:0470, загальною площею 3121 кв.м, по просп. Лесі Українки, 94 в м. Кременчуці в частині визначення розміру нормативної грошової оцінки у розмірі 3 906 337,23 грн.

3. Визнати недійсним пункт 9 Договору оренди, укладеного 07.10.2017 року між Кременчуцькою міською радою та ФОП Костюк Віталієм Васильовичем було укладено договір оренди землі (далі - Договір) щодо земельної ділянки для закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва - громадсько-готельного комплексу з кадастровим номером :02:003:0470, загальною площею 3121 кв.м, по просп. Лесі Українки, 94 в частині визначення щорічного розміру орендної плати в розмірі 117 190,12 грн. в рік.

4. Визнати недійсним та припинити зобов`язання зі сплати орендної плати за Договору оренди, укладеного 07.10.2017 року між Кременчуцькою міською радою та ФОП Костюк Віталієм Васильовичем було укладено договір оренди землі (далі - Договір) щодо земельної ділянки для закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва - громадсько-готельного комплексу з кадастровим номером :02:003:0470, загальною площею 3121 кв.м, по просп. Лесі Українки, 94 за період з 22 грудня 2017 року по 30 квітня 2020 в розмірі 211 151,22 грн.

5. Стягнути з Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, код 24388300, м. Кременчук, пл. Перемоги, 2, 39600 на користь Фізичної особи-підприємця Костюк Віталія Васильовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 6810,00 грн.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 26.11.2021

Суддя Кльопов І.Г.