РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2021Справа № 910/12217/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/12217/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дом - Гермес"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голд Грейн Плюс"

про стягнення 136409,34 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дом - Гермес" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голд Грейн Плюс" (далі - відповідач) про стягнення 136409,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором №292 від 04.12.2018 не здійснив повної та своєчасної оплати отриманого товару, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 17000,00 грн, пеню у розмірі 34493,06 грн, штраф у розмірі 43686,21 грн та відсотки річних, встановлених договором, у розмірі 41230,07 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 відкрито провадження у справі №910/12217/21 та, оскільки справа малозначна, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Невід`ємною архівною складовою частиною Єдиного державного реєстру є Реєстр документів дозвільного характеру, Єдиний реєстр громадських формувань, Реєстр громадських об`єднань та Єдиний реєстр підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 02.08.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03057, м. Київ, вул. Металістів, буд. 7.

Втім ухвала суду була повернута органом поштового зв`язку без вручення відповідачу з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з п.5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомлені відмітки "адресат відсутній за вказаною адресою" вважається днем вручення відповідачу ухвали суду в силу положень п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

За змістом частини 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 02.08.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Разом з цим, у відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач у визначений законом строк не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дом - Гермес" (далі - продавець. виробник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Голд Грейн Плюс" (далі - дилер) укладено договір №292 за умовами пункту 2.1 якого, продавець зобов`язується передати товар у власність дилера, а дилер зобов`язується прийняти товар і своєчасно оплатити за нього визначену грошову суму (ціну товару) на умовах цього договору та розповсюджувати його в межах території.

У розділі 1 сторони погодили терміни та визначення, що використані в даному договору, а саме: дилер - клієнт (юридична особа, яка купує товар продавця (виробника) з метою його реалізації), що уклав цей договір та здійснює реалізацію не менше 50% товарних груп товару з асортименту продавця (виробника), визначеного в специфікації (видаткових накладних) до цього договору, і є офіційним представником з розповсюдження товару продавця (виробника); товар - комплексні добрива НАНІТ, насіння картоплі, кукурудзи та соняшника, в асортименті; територія - географічний об`єкт (територіальна адміністративна одиниця), в межах якого дилер здійснює свою діяльність відповідно до цього договору.

Умовами пунктів 2.2 та 2.3 укладеного договору визначено, що найменування (асортимент) товару, його кількість і ціна вказується в специфікації (видаткових накладних), які є невід`ємними частинами договору. Якість товару відповідає сертифікату якості або іншому обов`язковому документу, вказаному в специфікації (видаткових накладних).

Пунктом 2.5 договору сторони визначили, що дилер купує товар за власний рахунок та здійснює продаж від свого імені, діючи на правах незалежного торговця як по відношенню до продавця (виробника), так і по відношенню до третіх осіб.

Кількість, найменування (асортимент) і ціна кожної партії товару фіксуються у відповідній видатковій накладній, що видана на підставі специфікації або без неї (п.3.2 договору).

Умовами пункту 4.1 договору сторони визначили, що дилер зобов`язується оплачувати поставлений йому товар в строки, передбачені цим договором, за цінами - визначеними у специфікації до цього договору та у відповідних накладних, за кожну окрему партію товару, за скоригованими цінами - відповідно до прайсу продавця (виробника)/корегування курсової різниці (пункти 5.4, 6.10, 6.11, 6.12 цього договору) та відповідних актів донарахування ціни товару.

Дилер має право замовляти товар окремими партіями, визначаючи його асортимент на свій розсуд згідно з специфікацією, попередньо оформивши відповідну заявку (замовлення), яка надсилається продавцю (виробнику) в письмовій формі (п. 4.2 договору).

Умовами пункту 6.2 укладеного договору сторони погодили, зокрема, що підтвердженням замовлення вважається надання продавцем (виробником) дилеру рахунку-фактури на відповідний товар. Рахунок-фактура повинна містити інформацію про поточні ціни на товар за потреби (скориговані на курс долара США) та загальну вартість замовлення за поточними цінами. Підтвердженням замовлення вважається також укладена (підписана) сторонами специфікація до цього договору.

Договірні ціни на товар визначаються у специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору. Ціна товару за цим договором встановлюється сторонами в гривнях. Крім цього, сторони визначають доларовий еквівалент ціни товару, що відповідає ч.2 ст.533 ЦК України. Ціна товару, який підлягає оплаті дилером змінюється на день оплати шляхом множення доларового еквівалента узгодженої сторонами ціни товару, який не сплачено, на офіційний курс долара США (курс продажу долара США), встановлений Національним банком України (п. 6.10 договору).

Пунктом 6.5 договору сторони визначили, що ціна товару повинна бути повністю сплачена продавцю (виробнику) дилером у разі якщо сторони або їх представники підписали специфікацію, в якій міститься графік оплати товару, відповідно до вказаного графіка. Графік оплати товару може бути передбачений в окремому підписаному сторонами або їх представниками документі (додатку до договору), який буде також невід`ємною частиною даного договору.

За загальним правилом товар надається дилеру після проведення ним повної попередньої оплати. Сторони можуть погодити й інший порядок розрахунків щодо конкретної партії товару, проте в будь-якому випадку остаточний розрахунок за поставлений товар має бути проведений дилером не пізніше, ніж через 30 днів після його поставлення (пункт 6.14 договору).

Продавець (виробник) зобов`язується передати товар дилеру на умовах EXW (згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010) за адресою одного зі своїх складів: 07520, Київська обл., Баришівський р-н, с. Гостролуччя, вул. Центральна, буд. 34-А; 62458, Харківська обл., Харківський р-н, смт Покотилівка, вул. Миру, 19А (пункт 6.15 договору).

Видаткові накладні на відповідні партії товару є невід`ємними частинами цього договору (пункт 6.18 договору).

В пункті 11.5 договору сторони узгодили, що специфікації і видаткові накладні підписуються сторонами або їх представниками. Надання дилером права своєму працівнику (третій особі, представнику) одержати товар у продавця (виробника) (шляхом видання доручення на одержання товару) є письмовою згодою дилера зі змістом видаткових накладних, за якими цей працівник (третя особа, представник) одержав товар від продавця (виробника), а також з тим, що ці видаткові накладні є невід`ємною частиною договору. Сторони вирішили, що ті специфікації, видаткові накладні, які виписані (підписані) після укладення даного договору, відповідним чином доповнюють умови даного договору, збільшують кількість товару та/або встановлюють нове найменування товару і пропорційно збільшують ціну товару за даним договором, що визначена на момент його укладення.

Пунктами 14.1, 14.2, 14.3 договору сторони визначили, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками. Строк дії договору починає свій перебіг у момент набрання чинності та діє до 31.12.2019. Договір може бути пролонгований за взаємною згодою сторін, про що сторони укладають відповідну додаткову угоду.

Специфікацією №2 від 01.04.2019 до договору №292 від 04.12.2018 (далі - специфікація №2) сторони погодили товар, а саме добрива НАНІТ, їх кількість та ціну. Умовами укладеної специфікації сторонами визначено такий порядок оплати товару: 20% оплати товару дилер зобов`язаний оплатити до 15.04.2019, а 80% оплати товару дилер зобов`язаний оплатити не пізніше до 31.05.2019. 01.04.2019 позивач виставив відповідачу рахунок на оплату №493 від 01.04.2019 на суму 245932,51 грн

Специфікацією №3 від 14.05.2019 до договору №292 від 04.12.2018 (далі - специфікація №3) сторони погодили товар, а саме добрива НАНІТ, їх кількість та ціну. Умовами цієї специфікації визначено, що 100% оплати товару дилер зобов`язаний оплатити не пізніше до 30.06.2019. 14.05.2019 позивач виставив відповідачу рахунок на оплату №733 від 14.05.2019 на суму 56750,16 грн.

На виконання умов даного договору та специфікацій позивачем було поставлено відповідачу узгоджений товар на загальну суму 302682,67 грн, що підтверджується видатковими накладними №627 від 10.04.2019 на суму 243709,44 грн та №736 від 15.04.2019 на суму 2223,07 грн з відміткою уповноваженої особи відповідача про отримання товару за довіреністю №23 від 10.04.2019 на отримання матеріальних цінностей та видатковими накладними №827 від 15.05.2019 на суму 51110,40 грн та №918 від 31.05.2019 на суму 5639,76 грн з відміткою уповноваженої особи відповідача про отримання товару за довіреністю №40 від 14.05.2019 на отримання матеріальних цінностей.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставки товару.

Тоді як відповідач свого обов`язку з оплати отриманого товару належним чином не виконав, сплативши лише 183793,59 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №1261 від 07.06.2019 на суму 100000,00 грн, №254 від 15.08.2019 на суму 16736,59 грн, №1382 від 19.12.2019 на суму 20000,00 грн, №435 від 27.12.2019 на суму 14057,00 грн, №1422 від 10.02.2020 на суму 8000,00 грн, №7/07052020 від 07.05.2020 на суму 5000,00 грн, №4/29092020 від 29.09.2020 на суму 5000,00 грн, №222092054 від 05.11.2020 на суму 3000,00 грн та №1446 від 03.03.2020 на суму 12000 грн.

Частина товару, отриманого за специфікаціями, була повернута позивачеві на загальну суму 95776,23 грн, що підтверджується накладними на повернення постачальнику №2 від 13.06.2019 на суму 30631,68 грн, №8 від 10.12.2019 на суму 18792,70 грн, №3 від 13.06.2019 на суму 18564,24 грн, №6 від 10.12.2019 на суму 5639,76 грн та №7 від 10.12.2019 на суму 22147,85 грн.

Разом з цим, за листом відповідача №70 від 13.12.2019 позивачем здійснено зарахування грошових коштів у сумі 2400,00 грн в рахунок погашення заборгованості за специфікацією №2, сплачених за платіжним дорученням №421 від 13.12.2019, та зараховано здійснену відповідачем передплату за іншим договором сумі 3712,85 грн.

Отже, як зазначає позивач, виходячи з суми сплачених коштів за отриманий товар за специфікаціями та вартість повернутого товару, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем в сумі 17000,00 грн за поставлений товар.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 193 Господарського кодексу України.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, з огляду на його мету та предмет, суд дійшов висновку, що укладений договір за своєю правовою природою найбільш наближений до договору поставки, а відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 6.5 договору сторони передбачили, що ціна товару повинна бути повністю сплачена продавцю (виробнику) дилером у разі якщо сторони або їх представники підписали специфікацію, в якій міститься графік оплати товару, відповідно до вказаного графіка.

Так, специфікацією №2 визначено умови оплати: 20% оплати товару відповідач зобов`язаний оплатити до 15.04.2019, 80% оплати товару відповідач зобов`язаний оплатити не пізніше до 31.05.2019; специфікацією №3 визначено, що 100% оплати товару відповідач здійснює не пізніше 30.06.2019.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, змісту пункту 6.5 договору та умов специфікацій строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого товару за видатковими накладними на момент розгляду справи настав.

Втім, відповідач своїх зобов`язань в частині оплати отриманого товару у встановлений строк та в повному обсязі не здійснив.

Тоді як, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка, тощо.

Умовами пункту 10.5 договору сторони визначили, що у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань за договором дилер сплачує продавцю (виробнику) пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожний день прострочення. У випадку невиконання грошового зобов`язання протягом 20 календарних днів з моменту настання терміну його виконання, з 21 дня, що слідує за терміном, коли грошове зобов`язання мало бути виконано, дилеру додатково нараховується штраф в розмірі 20% від суми заборгованості. З 41 дня, що слідує за терміном, коли грошове зобов`язання мало бути виконано, дилеру додатково нараховується штраф у розмірі 50% від суми заборгованості. У випадку нарахування дилеру штрафу і пені одночасно, стягненню підлягають і штраф, і пеня.

При цьому, умовами пункту 10.7, 10.8 договору сторони погодили, що строки позовної давності щодо сплати неустойки (штрафу, пені) за порушення грошового зобов`язання за цим договором становить три роки та до відносин за цим договором не застосовується частина 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пунктів 10.5, 10.7, 10.8 договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 34493,06 грн та штраф за несвоєчасну сплату отриманого товару понад 40 календарних днів з моменту настання терміну його виконання у розмірі 43686,21 грн.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 та у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16.

Окрім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку, в пункті 10.10 договору сторони погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, і встановили її в розмірі 25% річних від суми заборгованості протягом 90 календарних днів з дати виникнення заборгованості, та 40% річних від суми заборгованості з 91-го календарного дня від моменту виникнення заборгованості до дня повної її сплати.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України №3-12г10 від 08.11.2010).

З урахуванням вищенаведеного, враховуючи, що відповідач допустив прострочення оплати товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 10.10 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення річні відсотки у розмірі визначеному договором в сумі 41230,07 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

В той же час, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та відсотків річних, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, що, за розрахунком суду, становить 34405,56 грн пені та 41147,74 грн відсотків річних, оскільки позивачем при розрахунку не було враховано, що в 2020 році було 366 днів, а не 365. В іншій частині цих позовних вимог належить відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дом - Гермес" підлягають задоволенню частково.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статей 13, 14, 73, 74, 76-80, 129, 178, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дом - Гермес» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Голд Грейн Плюс» про стягнення 136409,34 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Голд Грейн Плюс» (03057, м. Київ, вул. Металістів, буд. 7, ідентифікаційний код 40076358) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дом - Гермес» (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 53-А, ідентифікаційний код 39422783) основний борг у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп., штраф у розмірі 43686 (сорок три тисячі шістсот вісімдесят шість) грн 21 коп., пеню у розмірі 34405 (тридцять чотири тисячі чотириста п`ять) грн 56 коп., відсотки річних у розмірі 41147 (сорок одна тисяча сто сорок сім) грн 74 коп. та судовий збір у розмірі 2267 (дві тисячі двісті шістдесят сім) грн 17 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.10.2021.

Суддя Т.В. Васильченко