ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.10.2021м. СумиСправа № 920/972/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. розглянувши без повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 920/972/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «УСЛ» (02121, м. Київ, Харківське шосе, буд. 182, ідентифікаційний код 37785145),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткажитлосервіс» (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Луначарського, буд. 7А, ідентифікаційний код 32009491),

про стягнення 122 674,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду звернувся позивач з позовною заявою, в якій просить суд з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги в сумі 122 674,65 грн за договором від 01.06.2020 № 02 на організацію та виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів і систем диспетчеризації; судові витрати покласти на відповідача.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем порушено умови договору від 01.06.2020 № 02 на організацію та виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів і систем диспетчеризації, укладеного між сторонами, щодо оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою суду від 09.09.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/972/21; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання; призначити розгляд справи по суті на 26.10.2021, 10:30; встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог статей 165, 251 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; встановити позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив із урахуванням вимог статей 166, 251 ГПК України - до 20.10.2021; встановити відповідачу строк для подання до суду заперечення із урахуванням вимог статей 167, 251 ГПК України - до 22.10.2021.

Копію ухвали від 09.09.2021 у справі № 920/972/21 надіслано судом на адресу відповідача, повідомлену позивачем у позовній заяві, а саме: 41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Луначарського, буд. 7А, отримано уповноваженим представником позивача 10.09.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернуто на адресу суду відділенням поштового зв`язку.

Таким чином, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи Господарським судом Сумської області.

Станом на 26.10.2021 від відповідача на адресу суду не надходило відзиву на позов та письмових заперечень по суті позовних вимог.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами у відповідності до вимог частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

01 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УСЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шосткажитлосервіс» укладено договір № 02 на організацію та виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів і систем диспетчеризації (далі договір).

Згідно пунктом 1.1 договору замовник (відповідач) доручає і оплачує, а підрядник (позивач) приймає на себе і здійснює організацію та виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів та систем диспетчеризації на об`єктах замовника, визначених додатком № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 2.1 договору вартість предмету договору узгоджена сторонами і на день його укладення складає 16 092,40 грн на місяць, а саме: вартість робіт 13 410,33 грн та ПДВ 2 682,07 грн. Оплата робіт за договором щомісячно коригується відповідно до актів здачі-приймання виконаних робіт по технічному обслуговуванню ліфтів, відповідно до умов договору.

Пунктом 3.1 договору визначено обсяг обов`язків позивача як підрядника за договором.

Відповідно до пункту 4.1 договору оплата фактично виконаних робіт по технічному обслуговуванню ліфтів здійснюється згідно підписаного сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт по технічному обслуговуванню ліфтів не пізніше десятого числа наступного за звітним місяцем.

Пунктами 5.3, 5.4 договору передбачається, що у кінці поточного місяця позивач надає відповідачу 2 примірники акту здачі-приймання виконаних робіт по технічному обслуговуванню ліфтів із зазначенням їх вартості та кількості працюючих ліфтів. Відповідач протягом трьох календарних днів з дати одержання акту здачі-приймання виконаних робіт по технічному обслуговуванню ліфтів зобов`язаний направити позивачу оформлений (підписаний та засвідчений печаткою) акт або обґрунтовану відмову від прийняття виконаних робіт. Якщо відмова в підписанні акту не надіслана позивачу в термін десяти календарних днів, то виконані роботи вважаються прийнятими та підлягають оплаті.

Відповідно до пункту 8 договору договір набирає чинності з моменту його укладення та підписання сторонами. Термі дії цього договору закінчується 24.07.2020. Договір може бути подовженим після отримання (подовження) дозволу на технічне обслуговування ліфтів та надання діючого дозволу з супровідним листом та письмовою додатковою угодою між сторонами до 31.12.2020. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору ні одна із сторін не заявить про припинення його дії, то договір вважається подовженим ще на один рік.

На виконання умов договору між сторонами підписано: акт надання послуг № 85 щодо технічного обслуговування ліфтів у червні 2020 року на суму 11 706,00 грн; акт надання послуг № 86 щодо технічного обслуговування ліфтів у липні 2020 року на суму 13 700,78 грн; акт надання послуг № 87 щодо технічного обслуговування ліфтів у серпні 2020 року на суму 16 092,40 грн; акт надання послуг № 88 щодо технічного обслуговування ліфтів у вересні 2020 року на суму 16 092,40 грн; акт надання послуг № 89 щодо технічного обслуговування ліфтів у жовтні 2020 року на суму 16 092,40 грн; акт надання послуг № 90 щодо технічного обслуговування ліфтів у листопаді 2020 року на суму 16 092,40 грн; акт надання послуг № 91 щодо технічного обслуговування ліфтів у грудні 2020 року на суму 16 092,40 грн; акт надання послуг № 92 щодо технічного обслуговування ліфтів у січні 2021 року на суму 15 517,67 грн; акт надання послуг № 35 щодо технічного обслуговування ліфтів у лютому 2021 року на суму 15 763,98 грн; акт надання послуг № 36 щодо технічного обслуговування ліфтів у березні 2021 року на суму 15 777,23 грн; акт надання послуг № 37 щодо технічного обслуговування ліфтів у квітні 2021 року на суму 15 862,51 грн; акт надання послуг № 38 щодо технічного обслуговування ліфтів у травні 2021 року на суму 16 092,40 грн; акт надання послуг № 37 щодо технічного обслуговування ліфтів у червні 2021 року на суму 16 092,40 грн; акт надання послуг № 37 щодо технічного обслуговування ліфтів у червні 2021 року на суму 15 517,67 грн та акт надання послуг № 37 щодо технічного обслуговування ліфтів у серпні 2021 року на суму 12 050,79 грн.

Відповідач в порушення пункту 4.1 не оплачував надані послуги вчасно та у повному обсязі.

У період з червня 2020 року по серпень 2021 року відповідачем відповідно до банківської виписки здійснено наступні оплати: 31.07.2020 у сумі 11 706,00 грн; 03.08.2020 у сумі 13 700,78 грн; 16.09.2020 у сумі 10 000,00 грн; 23.09.2020 у сумі 6 092,40 грн; 13.11.2020 у сумі 10 000,00 грн; 14.12.2020 у сумі 6 092,40 грн; 30.12.2020 у сумі 17 000,00 грн; 07.04.2021 у сумі 16 062,40 грн та 30.06.2021 у сумі 15 184,80 грн.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 122 674,65 грн, що підтверджується вищезазначеними актами надання послуг щодо технічного обслуговування ліфтів за період з червня 2020 року по серпень 2021 року та актом звіряння взаємних розрахунків за період січень 2019 року березень 2021 року, які підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено їх печатками.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох, органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Беручі до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням та, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина перша статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що відповідач не подав до суду доказів сплати заборгованості або обґрунтованих заперечень по суті позовних вимог (відзиву на позов), позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за виконані роботи у розмірі 122 674,65 грн визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами, у розумінні статей 76-78 ГПК України, а тому підлягають задоволенню з урахуванням вищевикладеного.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 2 270,00 грн покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткажитлосервіс» (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Луначарського, буд. 7А, ідентифікаційний код 32009491) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УСЛ» (02121, м. Київ, Харківське шосе, буд. 182, ідентифікаційний код 37785145) заборгованість за договором від 01.06.2020 № 02 на організацію та виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів і систем диспетчеризації в сумі 122 674,65 грн (сто двадцять дві тисячі шістсот сімдесят чотири гривні 65 коп.) та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 01 листопада 2021 року.

Суддя Ю.А. Джепа