ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року Справа № 923/813/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК-ІНДУСТРІЯ", м.Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування", м.Каховка

про стягнення 321173,08 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК-ІНДУСТРІЯ", м.Київ звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування", м.Каховка Херсонської області про стягнення заборгованості в сумі 321173,08 грн. за договором купівлі-продажу.

Ухвалою від 16.06.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 09.07.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 14.09.2021 продовжено строк розгляду справи №923/813/21 на підставі Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та ухвалено здійснити розгляд справи впродовж розумного строку.

Цією ж ухвалою позовну заяву залишено без руху в порядку ч.11 ст.176 Господарського процесуального кодексу України, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позову.

27.09.2021 до суду надійшла заява ТОВ "ДБК-ІНДУСТРІЯ" про усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі судді у період з 16.09.2021 по 13.10.2021, заява про усунення недоліків позовної заяви передана на розгляд судді 18.10.2021.

20.10.2021 господарським судом ухвалено продовжити розгляд справи.

Згідно з ч.1, 2 ст.161 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Частиною 3 ст.161 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч.1 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Проте, відповідач відзив на позовну заяву не надав, ухвала господарського суду від 09.07.2021р. про відкриття провадження у справі вручена представнику відповідача 12.08.2021р., про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованого відправлення №185.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч.2 ст.178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК-ІНДУСТРІЯ", м.Київ звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування", м.Каховка Херсонської області про стягнення заборгованості в сумі 321173,08 грн. за договором купівлі-продажу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу №26/91 від 28.09.2020.

Так позивач зазначає, що 28.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДБК-ІНДУСТРІЯ" та Приватним акціонерним товариством "Каховський завод електрозварювального устаткування" укладено договір купівлі-продажу №26/91.

За умовами укладеного договору ПАТ "Каховський завод електрозварювального устаткування" зобов`язалось виготовити та поставити Машину підвісну для контактно-точкового зварювання КТ008 однопостова, з регулятором РКСМ, кліщі зварювальні КГС-2 (робоча рідина гідроприводу, олія), а ТОВ "ДБК-ІНДУСТРІЯ" - прийняти та оплатити вартість товару.

На виконання умов договору позивач здійснив передплату 50% вартості товару в розмірі 301800,00 грн.

Однак, відповідач умови Договору не виконав, виготовлення та поставку товару не здійснив, що і зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 28.09.2020 між Приватним акціонерним товариством "Каховський завод електрозварювального устаткування" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДБК-ІНДУСТРІЯ" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №26/97.

Відповідно до п.1.1. Договору, Покупець зобов`язаний прийняти та оплатити, а Продавець - виготовити та поставити Машину підвісну для контактно-точкового зварювання КТ008 однопостова, з регулятором РКСМ, кліщі зварювальні КГС-2 (робоча рідина гідроприводу, олія), в подальшому Товар, назва, ціна та кількість якого зазначені у Спецтифікації, яка є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п.2.1., ціна Товару та сума дійсного Договору встановлюється у гривні і зазначена у Специфікації (Додаток до дійсного Договору). До ціни входить вартість самого Товару, тари, пакування, маркування та транспортні витрати з доставки Товару.

За умовами п.2.2, вартість Договору складає 603600,00 грн.

Відповідно до п.3.2. Договору, термін виготовлення та поставки Товару на протязі 120 календарних днів від дати отримання 50% попередньої оплати вартості Товару.

Згідно п.п.3.3-3.5 Договору, датою поставки Товару вважається дата оформлення відвантажувальних документів на Товар у Продавця. Датою переходу права власності на Товар вважається дата повної оплати Товару, а ризиків його випадкової загибелі, пошкодження, втрати до Покупця вважається дата фактичного отримання Товару у пункті поставки у відповідності до п.3.1.дійсного Договору.

Разом з Товаром Продавець передає Покупцю наступні документи: видаткова накладна, рахунок-фактура, пакувальний лист, сертифікат якості, керівництво з експлуатації (паспорт).

Відповідно до п. 4.2 Договору та п.2 Специфікації до Договору, оплата вартості Товару здійснюється Покупцем банківським переказом у наступному порядку:

- перший етап: Покупець здійснює 50% попередню оплату від загальної суми дійсного Договору у розмірі 301800,00 грн. на протязі 5 банківських днів від дати підписання Сторонами дійсного Договору.

- другий етап: Покупець здійснює оплату 50% від загальної суми дійсного Договору у розмірі 301800,00 грн. на протязі 5 банківських днів з дати отримання письмового повідомлення про готовність товару до відвантаження.

В п.10.1 Договору визначено, що він набирає чинності від дати його підписання повноважними представниками обох Сторін і діє до 31 грудня 2021 року, а у плані взаєморозрахунків - до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань.

В п.10.7 сторони дійшли згоди про те, що розірвання Договору в односторонньому порядку не допускається. Дійсний Договір може бути розірваний тільки за взаємною згодою Сторін, за виключенням випадків, оформлених у п.8.3. дійсного Договору (який передбачає порядок розірвання Договору за умови форс-мажорних обставин).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін без будь-яких зауважень, підписи скріплено печатками.

В додаток до Договору сторонами підписано Специфікацію, в якій визначено ціну та термін поставки Товару.

Як слідує із матеріалів справи, 23.10.2020 на виконання умов Договору позивач здійснив оплату 50% вартості товару на суму 301800,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №55 від 23.10.2020.

Суд звертає увагу, що в даному платіжному дорученні в розділі "призначення платежу" визначено, що оплата здійснена за машину підвісну за договором №сф-145 від 20.10.2020.

Водночас, листом від 14.09.2021 №14/9 (а.с.41) "Про зміну призначення платежу" позивач звернувся до відповідача із клопотанням про зміну призначення платежу в платіжному дорученні №55 від 23.10.2020 на суму 301800,00 грн., яку просить вважати оплатою за рахунком №СФ-0000145 від 20.10.2020 (рахунок виписано на підставі договору №26/97 від 28.09.20 - а.с.40).

За умовами п.3.2 Договору відповідач взяв на себе зобов`язання щодо виготовлення та поставки Товару протягом 120 календарних днів від дати отримання попередньої оплати, отже строк виготовлення та поставки товару закінчився 20.02.2021.

Разом з тим, листом №26/31 від 09.02.2021 відповідач ПАТ "Каховський завод електрозварювального устаткування" повідомив позивача про перенесення строку поставки Товару на квітень 2021, обґрунтовуючи це введенням на підприємстві карантинного режиму роботи, що призвело до збільшення строків виготовлення обладнання.

25.02.2021 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК-ІНДУСТРІЯ" направило претензію №8 про виконання умов Договору, відповідно до якої вимагав терміново протягом 15 днів з дня отримання цієї претензії виконати умови Договору щодо виготовлення та поставки Товару.

Вказана претензія відповідачем залишена без задоволення.

09.04.2021 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК-ІНДУСТРІЯ" направило вимогу №163 від 06.04.2021 про повернення коштів попередньої оплати в сумі 301800,00 грн.

Вимога про повернення коштів отримана відповідачем 14.04.2021, проте залишена без відповіді та належного реагування.

У зв`язку з наведеним позивач, з посиланням на приписи ст.712 ЦК України, ч.2 ст.693 ЦК України, просить стягнути з відповідача 301800,00 грн. попередньої оплати, 18108,00 грн. неустойки за порушення строків поставки та 1265,08 грн. 3% річних.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як зазначає позивач, укладений між ТОВ "ДБК-ІНДУСТРІЯ" та ПАТ "Каховський завод електрозварювального устаткування" договір є договором поставки, а правовідносини сторін регулюються нормами статті 712 ЦК України.

Суд не погоджується з позицією позивача та зауважує, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором підряду, оскільки за умовами договору відповідач ПАТ "КЗЕСО" взяв на себе зобов`язання щодо виготовлення та поставки позивачу ТОВ "ДБК-ІНДУСТРІЯ" устаткування - Машина підвісна для контактно-точкового зварювання КТ008 однопостова, з регулятором РКСМ, кліщі зварювальні КГС-2 (робоча рідина гідроприводу, олія).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 зазначила, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/16.

Таким чином, суд вважає за необхідне врахувати означену правову позицію та самостійно здійснити правильну правову кваліфікацію вимог позивача та застосувати для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом яких є відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (стаття 852 ЦК України).

Судом встановлено належне виконання позивачем умов пункту 4.2 договору щодо здійснення попередньої оплати робіт в сумі 301800,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №55 від 23.10.2020, актом звірки взаєморозрахунків, листом про зміну призначення платежу від 14.09.2021 №14/9 (а.с.11, 16, 41).

Водночас, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо виконання передбачених договором №26/97 від 28.09.2020 робіт з виготовлення та поставки устаткування - Машина підвісна для контактно-точкового зварювання КТ008 однопостова, з регулятором РКСМ, кліщі зварювальні КГС-2 (робоча рідина гідроприводу, олія) не виконав, суми передплати, сплаченої позивачем, не повернув, що і спричинило звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Згідно з частиною 1 статті 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Умовами вказаного Договору не передбачено повернення за будь-яких умов суми отриманого авансу на виконання підрядних робіт. Не передбачено повернення сум авансу підрядником на вимогу замовника і нормами цивільного законодавства, якими регламентовано підрядні роботи.

При цьому суд зауважує, що положення статті 693 ЦК України, на які посилається позивач, не застосовуються у спірних правовідносинах, оскільки регулюють відносини купівлі-продажу, а в даному випадку між сторонами цієї справи має місце спір, який виник з договору підряду, а отже належною до застосування нормою матеріального права є стаття 849 ЦК України.

Статтею 849 ЦК України передбачено право замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, у разі якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим. При цьому, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Однак, матеріали справи не свідчать про те, що на час звернення позивача до суду він відмовився в односторонньому порядку від договору, оскільки за змістом претензії від 25.02.2021р. №83 та вимоги від 06.04.2021 №163, скерованих відповідачу, позивач вимагав виконання умов Договору щодо виготовлення та поставки Товару, повернення суми попередньої оплати.

У разі припинення зобов`язань сторін за договором, позивач міг би розраховувати на стягнення з відповідача сплаченого йому авансу на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки її положення застосовуються також при поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні у разі, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала, тобто у разі, коли договір є припиненим.

Разом з тим, позивачем не надано доказів, що Договір №26/97 від 28.09.2020 розірвано сторонами або визнано недійсним у судовому порядку, станом на час розгляду справи Договір є чинним, діє до 31.12.2021, докази відмови замовника від договору підряду відсутні, відтак позивач не довів, що правова підстава набуття відповідачем спірних грошових коштів відпала.

За наведеного суд констатує, що у позивача відсутні правові підстави вимагати від відповідача повернення суми сплаченого на умовах Договору авансу в сумі 301800,00 грн., що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині.

Позивачем, в тому числі, заявлено вимогу про стягнення 1265,08 грн. 3% річних.

Означені вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимоги повернути суму авансового платежу.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми неустойки у розмірі 18108,00 грн., суд зазначає наступне.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У відповідності до положень ч. 1, 3 ст. 6, ч. 1 ст.627 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Також сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ч.1 ст.216 та ч.2 ст.217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором згідно з ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Приписами ст.199 Господарського кодексу України встановлено, що виконання господарського зобов`язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань, визначено ч.2 ст. 546 цього Кодексу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 Цивільного кодексу України.

Пунктом 7.3. Договору сторони передбачили відповідальність на випадок порушення термінів поставки, відповідно до якого Продавець сплачує Покупцю неустойку у розмірі 0,3 % від вартої непоставленого Товару, за кожен день прострочення, але не більше 3% загальної вартості непоставленого Товару.

Враховуючи, що період прострочення виготовлення та поставки Товару складає 110 днів, позивачем нараховано неустойку за період з 21.02.2021 по 10.06.2021 (включно) виходячи з умови щодо обмеження її розміру 3% загальної вартості непоставленого Товару, що складає 18108,00 грн. (603600,00 х 3%) та відповідає умовам п.7.3 Договору.

Враховуючи, що сторонами шляхом свого волевиявлення у пункті 7.3 Договору погоджено порядок та розмір нарахування відповідних штрафних санкцій за порушення зобов`язань щодо прострочення строку поставки Товару, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених позивачем вимог про стягнення неустойки на підставі пункту 7.3 укладеного між сторонами договору, а тому задовольняє вимоги в цій частині у повному обсязі.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Так з відповідача Приватного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування" на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК-ІНДУСТРІЯ" підлягає стягненню 18108,00 грн. неустойки, у задоволенні решти позову слід відмовити.

При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі 4817,60 грн. на підставі платіжного доручення №1240 від 09.06.2021р.

У зв`язку із частковим задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 126, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування" (, 74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. Пушкіна, 109) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК-ІНДУСТРІЯ" (, 04082, м. Київ, вул. Лугова, 13) - 18108 (вісімнадцять тисяч сто вісім) грн. 00 коп. неустойки, 271 (двісті сімдесят одну) грн. 62 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Судові витрати в сумі 4545,98 грн. покласти на позивача.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку у строк, встановлений ст.256 ГПК України.

Рішення складено і підписано 28.10.2021.

Суддя М.Б. Сулімовська