ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. Справа №909/461/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Кравчук Н.М.

Скрипчук О.С.

за участю секретаря судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Вуд Панель Плюс б/н від 26.08.2021 (вх.№ ЗАГС 01-05/3001/21 від 03.09.2021)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.07.2021 (повний текст рішення складено 05.08.2021, суддя Фанда О.М.)

у справі №909/461/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуд Панель Плюс"

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства "Коломийський завод сільськогосподарських машин"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

- Фонд державного майна України;

- Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях

про стягнення коштів в сумі 1 846 727,79 грн., з них: 1 367 714,93 грн. - інфляційні та 479 012,86 грн. - 3 % річних

за участю представників сторін:

від позивача: Решетов В.В. адвокат (довіреність №07/03-2021 від 07.04.2021);

від відповідача: Фатула Т.В. (в порядку самопредставництва);

від третіх осіб 1 та 2: Гречко Х.В. (в порядку самопредставництва).

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 30.07.2021 позов задоволив частково, стягнув з Відкритого акціонерного товариства "Коломийський завод сільськогосподарських машин" (вул. Пушкіна, буд.6, м. Коломия, Івано-Франківська область, код 00238180) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вуд Панель Плюс" (вул. Руська, буд. 1а, офіс 307, м. Чернівці, код 41122153) коштів в сумі 1 284 199 грн 91 к. (один мільйон двісті вісімдесят чотири тисячі сто дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто одна копійка), з них: 889 761 грн 07 к. (вісімсот вісімдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят одна гривня сім копійки) - інфляційні та 394 438 грн 84 к. (триста дев`яносто чотири тисячі чотириста тридцять вісім гривень вісімдесят чотири копійки) - 3 % річних, 19 262 грн 36к. (дев`ятнадцять тисяч двісті шістдесят дві гривні тридцять шість копійки) - судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ Вуд Панель Плюс оскаржило таке в апеляційному порядку та просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення коштів в сумі 562 527,88 грн.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Вуд Панель Плюс б/н від 26.08.2021 (вх.№ ЗАГС 01-05/3001/21 від 03.09.2021) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.07.2021 у справі №909/461/21, розгляд справи призначено на 20.10.2021 на 10 год 20 хв.

В судове засідання 20.10.2021 з`явилися представник позивача, який підтримав вимоги апеляційної скарги, представники відповідача та третіх осіб, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.

Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що з рішенням суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення коштів в сумі 562 527,88грн, не погоджується з огляду на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Зокрема, апелянт переконаний, що період, за який підлягають стягненню індекс інфляції та 3% річних, випливає із строку позовної давності за ст.. 257 ЦК України, а строк позовної давності продовжений на строк дії карантину, а тому апелянт вважає, що позивач має право на стягнення індексу інфляції та 3% річних за період, на який продовжено строк позовної давності.

Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в позові в частині річних та інфляції за період з 08.08.2017 по 31.03.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, та вважає хибними проведені позивачем розрахунки 3%річних та інфляційних втрат, враховуючи те, що відповідач вважає пропущеними строки позовної давності при заявленні ТОВ «Вуд Панель Плюс» позовних вимог, про що відповідач заявляв суду першої інстанції.

Відповідач зазначає, що позивач у пред`явленому позові не заявляв суду клопотання про поновлення та продовження відповідних процесуальних строків, що зумовлені обтяженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, що, очевидно, свідчить про незаконність заявлених відповідних позовних вимог та, як наслідок, апеляційних вимог.

Відтак, відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа зазначає, що вважає рішення Господарського суду Івано-Франківської області обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства .

Третя особа погоджується з висновками суду про неправомірність нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 08.08.2017 по 31.03.2021, оскільки продовження строку звернення до суду із позовом не змінює періоду нарахування.

На переконання третьої особи, доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відповідають дійсним обставинам справи, а тому не підлягають задоволенню. Посилання скаржника на запровадження на території України карантинних заходів не впливає на правильність висновків суду, оскільки продовжений строк позовної давності стосується виключно права звернення з позовом до суду, а не продовження строків стягнення інфляційних втрат і 3% річних.

З огляду на вищенаведене, Фонд державного майна України просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі та залишити оскаржуване рішення без змін.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

03 серпня 2017 року відбувся аукціон з продажу майна ВАТ "Коломиясільмаш", переможцем якого визначено ТОВ "Вуд Панель Плюс". За результатами аукціону між ТОВ "Вуд Панель Плюс" та ВАТ "Коломиясільмаш" укладено договір купівлі-продажу від 03.08.2017 року, відповідно до якого позивач придбав будівлю цеху №25 за ціною 4 378 655 грн 00к.

Оплата вартості майна позивачем здійснена в повному обсязі, про що свідчать платіжні доручення №584 від 25.07.2017 на суму 437 865 грн 50 к., №672 від 04.08.2017 на суму 500 000 грн 00к., №683 від 07.08.2017 на суму 3 000 000 грн 00к. та №684 від 07.08.2017 на суму 440 789 грн 50к., копії яких долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 03.10.2017 року у справі №Б-7/49-21/160 визнано недійсними: - результати аукціону з продажу майна ВАТ "Коломиясільмаш"; - договір купівлі-продажу майна на аукціоні від 03.08.2017 року, укладеного між ВАТ "Коломиясільмаш" та ТОВ "Вуд Панель Плюс"; - свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні; - зобов`язано ТОВ "Вуд Панель Плюс" повернути ВАТ "Коломиясільмаш" будівлю цеху №25. Недійсність договору визнана судом з моменту його вчинення. В подальшому , ця ухвала в частині задоволення позовних вимог залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 та постановою Верховного Суду від 18.07.2018.

Проте, ВАТ "Коломиясільмаш" кошти, які сплачені по недійсному договору, добровільно не повернуло, у зв`язку з чим ТОВ "Вуд Панель Плюс" звернулось до суду про їх (коштів) стягнення. Господарським судом ухвалено рішення від 20.12.2018 у справі №909/640/18 про стягнення вказаних коштів.

З урахуванням наведеного вище та з урахуванням правових норм чинного законодавства (зокрема приписів ст. 625 ЦКУ), позивач по справі звернувся до суду із позовом про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, у відзивах на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦКУ у разі визнання договору недійсним, відносно сторін правочину проводиться двостороння реституція (повернення сторін договору до первісного стану), тобто кожна зі сторін правочину зобов`язана повернути другій стороні все отримане за правочином, а якщо повернути отримане в натурі неможливо, то відшкодувати його вартість за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 03.10.2017 року у справі №Б-7/49-21/160 визнано недійсним договір купівлі-продажу майна на аукціоні від 03.08.2017 року, укладеного між ВАТ "Коломиясільмаш" та ТОВ "Вуд Панель Плюс" та зобов`язано ТОВ "Вуд Панель Плюс" повернути ВАТ "Коломиясільмаш" будівлю цеху №25. У вказаній ухвалі недійсність договору визнана судом з моменту його вчинення.

Отже, наслідком визнання недійсним договору купівлі-продаж є повернення сторін договору купівлі-продажу (продавця і покупця) - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, ВАТ "Коломиясільмаш", кошти які сплачені по недійсному договору, добровільно не повернуло, у зв`язку з чим ТОВ "Вуд Панель Плюс" звернулось до суду про їх (коштів) стягнення.

В подальшому рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2018 у справі №909/640/18 стягнено кошти, які сплачені по недійсному договору. У вказаному рішенні судом теж встановлено факт настання двосторонньої реституції внаслідок визнання договору недійсним, з моменту укладення договору.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу норм ч. 2 статті 625 ЦК України виникає обов`язок сплатити кредитору поряд із сумою боргу, суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу є особливим способом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача виник обов`язок щодо повернення відповідачу майна за Договором купівлі-продаж від 03.08.2017 року, який в судовому порядку визнаний недійсним, а у відповідача відповідно виник обов`язок щодо повернення позивачу коштів за отриманий товар по спірному договору.

Враховуючи, що в судових рішеннях встановлено, що спірний договір є недійсним з моменту його укладення, то обов`язок щодо повернення коштів в спірному випадку у відповідача виник з моменту їх отримання, у зв`язку з встановленням судом факту недійсності договору з моменту його укладення.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку нарахування 3% річних та інфляційних втрат, інфляційні втрати складають - 1 367 714 грн 93 к. та 479 012,86 грн. - 3 % річних. З вказаного розрахунку вбачається, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснено за період з 08.08.2017 по 31.03.2021.

З огляду на доведеність існування у відповідача перед позивачем основної заборгованості, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, є законною та обґрунтованою.

Апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмовлених позовних вимог про стягнення індексу інфляції та 3% річних, та вважає, що право позивача на стягнення індексу інфляції та 3% річних за період з 08.08.2017 по 31.03.2021 випливає із строку позовної давності за ст. 257 ЦК України, а строк позовної давності продовжений на строк дії карантину, а тому апелянт вважає, що позивач має право на стягнення індексу інфляції та 3% річних за період, на який продовжено строк позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для юридичної особи (суб`єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Обов`язок щодо повернення коштів в спірному випадку у відповідача виник з моменту їх отримання, у зв`язку з встановленням судом факту недійсності договору з моменту його укладення.

З урахуванням наведеного, першим днем прострочення зобов`язання є відповідно наступний день з моменту отримання відповідачем коштів. Оскільки наступний день припадає на вихідний, тому період прострочення виконання зобов`язання слід рахувати з наступного робочого дня - 08.08.2017 року.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.03.2020р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 22.04.2020р. №291, від 29.04.2020р. №313 та від 04.05.2020р. №332 постановлено(поміж-іншим), установити з 12.03.2020р. по 22.05.2020р. на усій території України карантин.

02.04.2020р. Президент України підписав Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)". Закон опубліковано і він набрав законної сили.

Відповідно до п. 11 закону під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019), Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З огляду на наведене вище, на момент звернення ТОВ "Вуд Панель Плюс" до суду з цим позовом строк позовної давності не сплив.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, з урахуванням обставин по справі та приписів закону щодо строків нарахування інфляційних втрат та 3% річних, здійснив перерахунок їх нарахування та прийшов до висновку про неправомірність нарахування з 08.08.2017 по 31.03.2021, адже продовження строку звернення до суду із позовом не змінює періоду нарахування. Відповідно до здійсненого судом перерахунку інфляційні втрати з 08.08.2017 по 08.08.2020 складають 889 761 грн 07 к. та відсотки 394 438 грн 84 к.

Однак, колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційний втрат та відсотків річних не обмежується певним строком, а застосовується на період прострочення їх оплати.

Таким чином, оскільки період, за який підлягає стягненню індекс інфляції та 3% річних, випливає із строку позовної давності за ст.. 257 ЦК України, а строк позовної давності є продовженим на строк дії карантину, то позивач має право на стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних за період, на який продовжено строк позовної давності.

Колегія суддів вважає, що на момент звернення ТОВ «Вуд Панель Плюс» з позовом строк позовної давності за весь період нарахування індексу інфляції та 3% річних з 08.08.2017 та по день звернення до суду з позовом не сплив. Відтак, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в позові в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 08.08.2020 по 31.03.2021.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Вуд Панель Плюс» є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області слід скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення коштів в сумі 562 527 ,88 грн, з них: 477 953,86 грн інфляційних втрат та 84 574,02 грн 3% річних за період з 08.08.2020 по 31.03.2021. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (ч.1 ст.275 ГПК України).

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ст.236 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати.

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, апеляційний господарський суд на підставі ч.14 ст. 129 ГПК України змінює розподіл судових витрат.

Згідно вимог п.2 ч.1 ст. 129 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 27 700 грн 91 к. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 12 656 грн 88 к. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Вуд Панель Плюс задоволити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.07.2021 у справі № 909/461/21 скасувати в частині відмовлених позовних вимог.

3. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Вуд Панель Плюс" до Відкритого акціонерного товариства "Коломийський завод сільськогосподарських машин", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фонд державного майна України та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях про стягнення коштів в сумі 1 846 727 грн 79 к., з них: 1 367 714 грн 93 к. - інфляційні та 479 012 грн 86 к. - 3 % річних - задовольнити.

4. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Коломийський завод сільськогосподарських машин" (вул. Пушкіна, буд.6, м. Коломия, Івано-Франківська область, код 00238180) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вуд Панель Плюс" (вул. Руська, буд. 1а, офіс 307, м. Чернівці, код 41122153) - коштів в сумі 1 846 727 грн 79 к., з них: 1 367 714 грн 93 к - інфляційні та 479 012 грн 86 к. - 3 % річних, 27 700 грн 91 к. - судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

5. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Коломийський завод сільськогосподарських машин" (вул. Пушкіна, буд.6, м. Коломия, Івано-Франківська область, код 00238180) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вуд Панель Плюс" 12 656 грн 88 к. - судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 29.10.2021

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Скрипчук О.С.