ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1939/21

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., за участю секретаря судового засідання Борисюк В.В., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна кампанія Нафтогаз України до Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради про стягнення 5186593,22 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Верхацький І.В. (довіреність № 14-335 від 22.12.2020);

від відповідача: не прибув

Акціонерне товариство Національна акціонерна кампанія Нафтогаз України (далі - позивач) подало до суду позов до Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради (далі - відповідач ) про стягнення 5186593,22 грн, з яких 4140364,13 грн основного боргу, 244207,38 грн пені, 277200,58 грн 3 % річних, 524821,13 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором № 5126/1920-ТЕ-17 від 20.09.2019 в частині оплати природного газу, переданого у жовтні-грудні 2019, січні-березні 2020 у встановлений договором строк.

Ухвалою від 02.08.2021 Господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив справу до підготовчого засідання на 07.09.2021 о 15:20, встановив строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 8 ст. 165 ГПК України ? протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Копія відповідної ухвали суду отримана позивачем 09.08.2021, відповідачем 10.08.2021, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень за №№ 387, 239.

26.08.2021 до суду поштовим відправленням в строк передбачений ч. 8 ст. 165 ГПК України, від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вих. № 268 від 12.08.2021), у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити, зважаючи на наступне: оплата теплової енергії, для виробництва якої постачався природний газ, здійснюється споживачами на рахунки відповідача із спеціальним режимом використання, з яких у встановленому чинним законодавством порядку здійснювався розподіл та автоматичне, без участі відповідача, перерахування відповідачу; підприємство не займається іншими видами діяльності, окрім забезпечення теплом.

26.08.2021 до суду поштовим відправленням від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вих. № 267 від 12.08.2021).

В обґрунтування поданого клопотання, представник відповідача зазначає, що природний газ за умовами спірного договору постачається виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а також вказує, що на виконання умов спірного договору, Комунальне-побутове підприємство Теплоенергопостач Ірпінської міської ради сплатило 20363115,31 грн, що становить більше 80% ціни договору, крім того, посилається на важке фінансове становище відповідача.

31.08.2021 до суду поштовим відправленням від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вих. № 39/5-5758-21 від 27.08.2021), у якій позивач, посилаючись на практику Верховного Суду, вказує, що положення постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі постанова №217) не змінюють строків розрахунків за договором та не позбавляють теплопостачальну організації впливати на своєчасність таких розрахунків.

31.08.2021 до суду поштовим відправленням від представника позивача надійшло заперечення на клопотання про зменшення пені (вих. № 39/5-5760-21 від 27.08.2021).

В обгрунтування поданого клопотання представник позивача зазначає, що відповідні штрафні санкції передбачені умовами договору та утворилися внаслідок прострочення відповідачем оплати за договором 5126/1920-ТЕ-41 від 20.09.2019, зазначає, що відповідач не вжив належних заходів для погашення утвореної заборгованості, з огляду на що просить суд відмовити у задоволенні клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Ухвалою від 07.09.2021 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 05.10.2021 о 14:20. Встановлено відповідачу строк для подання до суду заперечень на відповідь на відзив до 21.09.2021 включно.

13.09.2021, з дотриманням встановленого судом строку, від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив № 307 від 07.09.2021.

05.10.2021 протокольною ухвалою судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.10.2021 о 14:00.

В судове засідання 26.10.2021 з`явився представник позивача Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не прибув.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.09.2019 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (назва якого змінена на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) та Комунально-побутовим підприємством Теплоенергопостач Ірпінської міської ради укладено договір № 5126/1920-ТЕ-17 постачання природного газу.

У відповідності до п. 1.1 договору, позивач (постачальник) взяв на себе зобов`язання поставити споживачеві природний газ, а відповідач (споживач) оплатити його на умовах договору.

Згідно п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

В силу п. 2.1 договору позивач передає відповідачу у жовтні 2019-квітні 2020 природний газ орієнтовним обсягом до 6700 тис.куб.м.

У відповідності до п. 3.1 договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі; після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Умовами п. 5.1 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі - щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

До вказаного договору сторонами вносились зміни додатковими угодами № 1 від 24.10.2019, № 2 від 12.11.2019, № 3 від 09.12.2019, № 4 від 24.12.2019, № 5 від 28.01.2020, № 6 від 24.02.2020, № 7 від 23.03.2020, № 8 від 27.03.2020 якими змінювалися періоди постачання природного газу, обсяги газу, порядок та умови передачі природного газу, ціна газу, пролонгувався строк дії договору відповідно до періодів передачі газу, тощо.

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач у період з жовтня-грудня 2019 року, січня-березня 2020 року поставив, а відповідач - прийняв природний газ на суму 24503479,44 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Як зазначає позивач, Відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати вартості використаного природного газу, сума боргу становить 4140364,13 грн.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача вартості поставленного позивачем за договором природного газу та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, не дотримуючись строків проведення розрахунків за поставлений природний газ, відповідач допустив порушення зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання по оплаті поставленого природного газу у строки та в порядку, передбаченому договором, повністю не виконав, чим заборгував позивачу 4140364,13 грн вартості спожитого газу.

Оскільки відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого природного газу, що відповідачем не спростовано шляхом подання доказів зворотного, суд вважає заявлені вимоги в частині основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі .

Разом з тим, посилання відповідача на алгоритм розрахунків, запроваджений постановою №217, не впливають на висновок суду щодо обгрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача боргу за поставлений природний газ.

Так, визначений порядком №217 алгоритм розподілу коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Аналогічний висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у п. 32.4 постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у справі №903/918/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 277200,58 грн 3 % річних, 524821,13 грн інфляційних втрат

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За положеннями зазначеної норми наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначає, що здійснені позивачем розрахунки є арифметично вірними, у зв`язку з чим вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 244207,38 грн пені.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу чч. 2, 3 вказаної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 Договору сторонами погоджено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних (14.2 % з 01.01.2020 ДУ № 5), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що він є арифметично вірним, відповідає положенням ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та здійснений у межах строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України.

Водночас, як зазначалось вище, відповідач просив суд зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 90%.

У свою чергу, позивач просив суд відмовити у задоволенні вказаного клопотання відповідача про зменшення розміру пені, вказуючи, що відповідачем належними та достатніми доказами не доведено наявності підстав для зменшення пені.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача на 50% з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до чч.2, 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом враховано, що у даному випадку суд не звільняє відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання з оплати, а лише зменшує розмір пені, нарахованої у зв`язку з порушенням зобов`язань.

Зменшуючи розмір пені, суд враховує те, що відповідач має нестійкий фінансовий стан. Відповідне підтверджується звітами про фінансовий стан, копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом враховано, що відповідач не є фактичним кінцевим споживачем газу і такий газ використовується ним для виробництва теплової енергії, яка за умовами договору споживається населенням, які не завжди вчасно розраховуються за спожиту теплову енергію. При цьому, встановлений алгоритм розрахунків передбачає автоматичне перерахування коштів за природний газ з відкритого рахунку відповідача на користь позивача і відповідач фактично не може притримувати отримані від споживачів кошти.

Разом з тим, суд бере до уваги і те, що на даний час фінансове положення в країні є нестійким, яке, зокрема, пов`язано з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), що в свою чергу негативно впливає на рівень дохідності всіх підприємств.

Отже, враховуючи специфіку діяльності відповідача, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, статус позивача, який має стратегічне значення для країни, статус відповідача, який має стратегічне значення для регіону, його незадовільні фінансові результати у спірний період, беручи до уваги, що, окрім пені, позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених вчасно коштів відповідачем, а також те, що сплата пені у повному обсязі у даному випадку зачіпає майнові інтереси не лише відповідача, а й інші інтереси, зокрема, щодо можливості постачання теплової енергії населенню, з метою виконання судового рішення, суд дійшов висновку, що зменшена на 50% пеня підлягає до стягнення з відповідача у розмірі 122103,69 грн (244207.38* 50%).

Відповідно до п. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно змісту якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню частково: 4140364,13 грн основного боргу, 122103,69 грн пені, 277200,58 3 % річних, 524821,13 грн інфляційних втрат. В задоволенні 122103,69 грн пені відмовити.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача без урахування зменшення такого розміру (Постанова пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14).

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача у розмірі 77798,90 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства Національна акціонерна кампанія Нафтогаз України до Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради про стягнення 5186593,22 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Ярославська, буд. 9, код 32973584) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 4140364,13 грн (чотири мільйони сто сорок тисяч триста шістдесят чотири гривні тринадцять коп) основного боргу, 122103,69 грн (сто двадцять дві тисячі сто три гривні шістдесят дев`ять коп) пені, 277200,58 грн (двісті сімдесят сім тисяч двісті гривень п`ятдесят вісім коп) 3 % річних, 524821,13 грн (п`ятсот двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять одну гривню тринадцять коп) інфляційних втрат та 77798,90 грн (сімдесят сім тисяч сімсот дев`яносто вісім гривень дев`яносто коп) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст складено 02.11.2021

Суддя В.М. Антонова