ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 Справа № 917/1376/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., при секретарі судового засідання Дерій Ю.В.

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОПРОМАВТОМАТІКА», ідентифікаційний код 31155465 (вул. Мандриківська, 161, кв. 128, м. Дніпро, 49094)

до Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД», ідентифікаційний код 05756783 (вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, 39621)

про стягнення 7405,95 грн,

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.

Суть справи: 30.08.2021 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОПРОМАВТОМАТІКА» до Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» про стягнення 7405,95 грн за договором поставки товару № 0198-СН від 19.06.2019, з яких: 6000,00 грн основний борг, 294,00 3 % річних; 405,37 грн пеня; 706,58 грн інфляційне збільшення суми боргу.

Ухвалою від 31.08.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

23.09.2021 суд отримав відзив, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись, зокрема, на те, що постачальник не отримавши заявку на товар від покупця самовільно прийняв рішення про поставку товару і має право вимагати лише його повернення, оскільки покупець прийняв товар; що правові підстави витребування вартості товару та нарахування штрафних санкцій у позивача відсутні; що позивач мав право звернутися до суду у річний строк про стягнення пені, а саме до 29.12.2019, тому відповідачем заявлено про сплив позовної давності щодо стягнення пені.

Розглянувши матеріали справи, суд, встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергопромавтоматіка» (Постачальник, позивача) та Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький сталеливарний завод», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Кременчуцький сталеливарний завод» (Покупець, відповідач) укладено Договір поставки товару №0198- СН від 19.06.2019 (далі - Договір).

В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю визначений Договором Товар (надалі іменується «товар»), а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату (п. 1.1. Договору).

Найменування, одиниця виміру, загальна кількість Товару, що підлягає поставці за Договором, ціна за одиницю Товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються специфікацією - (ями) (надалі іменується «специфікація»), що є додатками до цього Договору (п. 1.2. Договору).

27.11.2019 між Постачальником та Покупцем укладено Додаткову угоду №1 до Договору поставки товару №0198-СН від 19.06.2019 р. (надалі - Додаткова угода), відповідно до умов якої Сторони доповнили Договір поставки товару №0198-СН від 27.06.2019 Специфікацією №2.

Відповідно до умов Специфікації №2 сторонами погоджено здійснення поставки Водонагрівача проточного 5 кВт Код УКТ ЗЕД 0 в кількості 2 шт. за ціною 6 000 грн разом з ПДВ.

Поставка товару за даною специфікацією здійснюється у такі строки: до 30 календарних днів після підписання даної додаткової угоди та замовлення товару Покупцем (п. 3 Додаткової угоди №1).

Згідно з п. 4 Додаткової угоди №1 розрахунки за товар по даній специфікації здійснюються впродовж 10-ти календарних днів з дати отримання товару на склад покупця в сумі, що становить 6000,00 грн з ПДВ.

На виконання умов Договору, Додаткової угоди №1 та Специфікації №2 19.12.2019 позивачем був переданий відповідачу товар на суму 6000,00 грн.

Передача товару підтверджується наявною у справі копією видаткової накладної № 255 від 19.12.2019 на суму 6000,00 грн, яка підписана уповноваженими представниками постачальника та покупця.

Товар отримувався покупцем на підставі довіреності від 16.12.2019, на якій міститься печатка покупця та підпис його представника.

Надані позивачем податкова накладна від 19.12.2019 доводить реальність господарської операції щодо поставки відповідачу товару на суму 6000,00 грн.

Зобов`язання щодо оплати у визначений п. 4 Додаткової угоди № 1 строк (впродовж 10-ти календарних днів з дати отримання Товару) та у встановленому розмірі відповідач не виконав.

Таким чином, за розрахунком позивача, станом на момент подання позову заборгованість відповідача за поставлений товар складає 6000,00 грн.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

Згідно з ч.1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Товар, несплата якого є підставою позовних вимог, переданий відповідачу 19.12.2019. Відповідно строк виконання зобов`язання є таким, що настав згідно з п. 4. Додаткової угоди №1 від 27.11.2019

Заперечення відповідача стосовно того, що постачальник не отримавши заявку на товар від покупця самовільно прийняв рішення про поставку товару і має право вимагати лише його повернення, оскільки покупець прийняв товар суд оцінює критично.

Суд приймає до уваги, що предметом зазначеного Договору, Додаткової угоди №1 та Специфікації №2 є поставка товару, за який відповідач повинен здійснити оплату у визначений додатковою угодою строк і саме оплата отриманого товару формує зміст прав і обов`язків відповідача. Документом, який підтверджує прийняття товару, тобто виконання позивачем своїх обов`язків, є видаткова накладна. Підписання накладної покупцем є підтвердженням отримання товару та відсутності претензій до постачальника з його боку. Судом встановлено, що накладна підписана представниками сторін договору, в ній міститься посилання на договір, додаткову угоду та на специфікацію.

Претензії щодо якості чи кількості товару зі сторони відповідача в матеріалах справи відсутні, тобто позивач договірні зобов`язання в частині передачі товару виконав належним чином.

Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок (ч. 1, 4 ст. 538 ЦК України).

Інші доводи відповідача не відповідають матеріалам справи, зводяться до тлумачення законодавства на свою користь, а тому відхиляються судом як необґрунтовані.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність основного боргу в сумі 6000,00 грн, обов`язок відповідача щодо оплати товару витікає з положень Цивільного Кодексу України, а строк оплати є таким, що настав, відповідач не надав обґрунтованих заперечень стосовно заявленої до стягнення суми та підстав її виникнення, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

З огляду на те, що відповідач не сплатив всю суму за отриманий товар в обумовлений Договором строк, чим порушив зобов`язання за Договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

За змістом п. 10.6. Договору у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений товар останній сплачує на користь Постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов`язання від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 405,37 грн пені за період з 30.12.2020 по 01.07.2021.

Факт порушення грошових зобов`язань за Договором є доведеним, однак вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення пені суд приймає до уваги наступні обставини.

Згідно з п. 4 Додаткової угоди №1 розрахунки за товар по специфікації №2 здійснюються впродовж 10-ти календарних днів з дати отримання товару на склад покупця в сумі, що становить 6000,00 грн з ПДВ.

Видаткова накладна №255 датується 19.12.2019, отже виходячи з положень ст. 253, 254 (ч.5) Цивільного кодексу України 30.12.2019 є останнім днем платежу, а нарахування пені по цій накладній слід здійснювати починаючи з 31.12.2019.

Виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Приписами частини шостої статті 232 ГПК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 04.12.2012 у справі №17/034-11 та від 11.12.2012 у справі №10/065-11.

Згідно з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 09 березня 2021 року у справі №924/441/20, приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень ст.ст. 251, 252? ? ЦК України має бути визначений. При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Судом встановлено, що Договором поставки товару від 19.06.2019 №0198-СН більшу тривалість періоду для нарахування пені не було визначено, тому у позивача відсутні правові підстави для нарахування до стягнення з відповідача пені за інший період, ніж передбачений шостою статті 232 ГК України.

Вищевказані порядок та умови обрахунку строку оплати не були враховані позивачем при складанні розрахунку пені. Позивачем перевищено межі цього строку ним заявлена пеня з 30.12.2020 по 01.07.2021, коли шестимісячний строк з моменту виникнення права вимоги на пеню закінчився. Фактично позивачем заявлена пеня шляхом зворотного відрахування шести місяців від дати, що передує пред`явленню позову, однак це не відповідає вимогам закону. Тому у задоволенні позову в цій частині вимог відмовляється в зв`язку з безпідставністю.

Відповідно до п.п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (яка є чинною) якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Оскільки підстави для стягнення пені відсутні, питання про застосування строків позовної давності за заявою відповідача про сплив позовної давності за вимогами про стягнення пені судом не вирішується.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом враховується, що інфляційні витрати та річні є невід`ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних господарський суд встановив, що позивачем неправильно визначено період їх нарахування та не вірно зроблено розрахунок.

Суд визнає період нарахування 3% річних обґрунтованим з 31.12.2019 саме з цієї дати у позивача виникли кредиторські вимоги про стягнення заборгованості за товар, переданий згідно з видатковою накладною від 19.12.2019. За розрахунком суду розмір 3% річних за період з 31.12.2019 по 17.08.2021 складає 293,42 грн.

При перевірці правильності нарахування позивачем інфляційних втрат на суму основного боргу відповідача у грудні 2019 року суд звертається до висновків Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо методики розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць, викладених у пунктах 25-26 мотивувальної частини постанови від 20.11.2020 №910/13071/19.

В зазначених пунктах зроблено висновок про те, що, якщо сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Суд зазначає, що у грудні 2019 року прострочення відповідача тривало 31 грудня, тобто 1 календарний день, отже, прострочення склало менше півмісяця, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. За таких обставин, інфляцію слід нараховувати починаючи з 01.01.2020.

За розрахунком суду інфляційні втрати на суму 6000,00 грн у період з січня 2020 по липень 2021 складають 706,58 грн (позивачем заявлено до стягнення аналогічну суму інфляційних втрат, але за інший період, тому суд задовольняє вказані вимоги в межах заявленої позивачем суми за період з січня 2020 по липень 2021).

Перевірка правильності розрахунку річних та інфляційних втрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи «Ліга. Закон».

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6000,00 грн основного боргу, 293,42 3% річних; 706,58 грн інфляційного збільшення суми боргу.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД», ідентифікаційний код 05756783 (вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, 39621) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОПРОМАВТОМАТІКА», ідентифікаційний код 31155465 (вул. Мандриківська, 161, кв. 128, м. Дніпро, 49094) 6000,00 грн основного боргу, 293,42 грн 3% річних; 706,58 грн інфляційного збільшення суми боргу; 2145,57 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог у позові відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.10.2021.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І.І. Пушко