13 вересня 2021 року
Справа № 908/3408/19
Судді Верховного Суду Кролевець О.А.
щодо постанови Верховного Суду від 13.09.2021, прийнятої за наслідками розгляду касаційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз", позивач) на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2020 та рішення Господарського суду Запорізької області від 27.05.2020 у справі №908/3408/19 за позовом АТ "Укртрансгаз" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" (далі - АТ "ОГС "Запоріжгаз", Відповідач) про стягнення 322 927 400,13 грн,
У судовому засіданні 13.09.2021, більшістю голосів колегії суддів, прийнято рішення про часткове задоволення касаційної скарги АТ "Укртрансгаз". Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2020 та рішення Господарського суду Запорізької області від 27.05.2020 у справі №908/3408/19 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
При прийнятті вказаного судового рішення суддею Кролевець О.А., було висловлено окрему думку наступного змісту.
Короткий виклад історії справи
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору, що призвело негативного місячного небалансу природного газу, переданого за договором в період з липня 2018 по лютий 2019. У зв`язку із нездійсненням відповідачем заходів щодо самостійного врегулювання негативних небалансів за вказані періоди в порядку, встановленому Кодексом газотранспортної системи, позивач надав відповідачу послуги балансування для врегулювання небалансів на загальну суму 268 371 428,96 грн, про що були оформлені односторонні акти про надання таких послуг, що були надіслані відповідачу разом з рахунками на оплату та звітами по точкам входу/виходу. Вказані рахунки відповідачем не оплачено, що є підставою для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.05.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2020, у позові відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами надання відповідачу послуг балансування обсягів природного газу у визначений період.

Підстави і мотиви для висловлення окремої думки

Так, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу № 908/3408/19 на новий розгляд колегія суддів Верховного Суду вказувала на те, що рішення судів не відповідають вимогам положень ст.ст. 86, 238 ГПК України, оскільки судами не надана оцінка доказам наданим позивачем. Таким чином, доводи скаржника щодо порушення норм процесуального права та не дослідження доказів у справі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, знайшли своє підтвердження.

Я не погоджуюсь з висновком суду касаційної інстанції про те, що постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції прийняті з порушенням норм процесуального права, щодо неналежного дослідження доказів у справі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому справа №908/3408/19 має бути передана на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Так, судами у справі було встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, за яким позивач надає відповідачу послуги транспортування природного газу на умовах визначених у цьому договорі.

Сторонами погоджено, що обсяг послуг, що надаються за цим Договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього Договору. Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності Оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу. Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів. Додатки 1, 2, 3 до договору є невід`ємною частиною цього договору. При цьому Додаток 3 укладається у випадку, коли Замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу (п. п. 2.4. - 2.8. договору).

Положеннями Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Кодексу газотранспортної системи, з урахуванням Постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 з додатком, якою було затверджено типову форму договору транспортування природного газу, передбачено, що послуга балансування надається оператору газотранспортної системи на умовах відповідного договору про надання послуги балансування.

З урахуванням зазначеного, судами встановлено, що Додатки 1, 2, 3 до договору не укладено сторонами, тобто, фактично сторонами не погоджено істотних умов договору транспортування природного газу, а саме не погоджено обсягів послуг, які надаються в рамках цього договору (розподіл потужності та транспортування), не узгоджено перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного Замовника (Додаток 3).

Також, судами встановлено, що додані до позову акти-приймання передачі природного газу, підписані сторонами, не містять посилання на будь який договір та не передбачають такої послуги як балансування у визначені періоди. Належних доказів виконання договору сторонами суду не надано.

Встановивши зазначене та надавши належну правову оцінку всім обставинам та доказам у справі, суди попередніх інстанцій, з урахуванням положень ст.ст. 73, 74, 76, 79, 86, частини 5 статті 236, статті 237 ГПК України, дійшли висновку про відмову у позові.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, АТ ?Укртрансгаз? звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Частина 2 статті 300 ГПК України визначає межі розгляду справи судом касаційної інстанції, та встановлює, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У статті 287 ГПК України регламентоване право касаційного оскарження, визначено перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у господарському процесі, а також визначені підстави та випадки, коли касаційне оскарження допускається.

Зокрема, відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 310 ГПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Отже, на мою думку, частина 2 ст. 287 ГПК України містить вичерпний перелік підстав касаційного оскарження судових рішень, при цьому, проаналізувавши положення частини 3 статті 310 ГПК України, можна дійти висновку, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, але за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Водночас, частиною 2 статті 311 ГПК України, визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Проаналізувавши підстави і доводи касаційної скарги, я вважаю, що викладені в касаційній скарзі АТ ?Укртрансгаз? доводи є необґрунтованими та безпідставними, та, передусім, зводяться до переоцінки доказів судом касаційної інстанції, що є порушення частини 2 статті 300 ГПК України, з огляду на наступне.

За доводами касаційної скарги АТ ?Укртрансгаз? (з урахуванням заяви про усунення недоліків), підставами касаційного оскарження позивач визначив п.п. 1, 3, 4 частини 2 ст. 287 ГПК України.

Так, скаржник, посилаючись на п. 1 ст. 287 ГПК України, зазначає, що договір виконувався сторонами, транспортування газу відбувалось, а тому договір не може бути визнаний неукладеним, вказаного не врахували суди попередніх інстанцій, що призвело до неврахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, та неправильного застосування положень ст.ст. 203, 204, 638, 642 ЦК України, ст.ст. 179, 180, 181 ГК України.

Я вважаю, що проаналізувавши судові рішення у справі можна дійти висновку, що суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем не доведено фактичного надання послуг балансування у спірний період, тому суди дійшли правильного висновку про те, що договір транспортування в частині надання послуг балансування є неукладеним. Отже, такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 05.06.2018 у справі №338/180/17 та від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, на які послався скаржник у касаційній скарзі.

Аналогічні аргументи відхилення вимог касаційної скарги АТ ?Укртрансгаз? міститься у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 927/1041/19 (п. 122), яка є подібною до справи, що розглядається зараз Судом, за суб`єктним складом сторін, предметом, підставами та обставинами справи.

А тому, доводи касаційної скарги про неврахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 є необґрунтованими.

Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на постанову Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 916/2090/16. При цьому, судами не враховано правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01.10.2019 у справі №910/12604/18, від 16.01.2020 у справі № 910/11470/18, від 18.02.2020 у справі № 915/420/19, від 28.01.2020 у справі № 917/1335/18, щодо застосування положень ст. 75 ГПК України.

Вказані доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки судами попередніх інстанцій у справі, що зараз переглядається Верховним Судом, не було застосовано положення ст. 75 ГПК України, суди посилались на постанову Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 916/2090/16 задля врахування правових висновків, викладених у вказаній постанові. При цьому, висновки судів попередніх інстанцій у цій справі ґрунтуються на встановлених судами обставинах справи, досліджених судами доказах, що свідчить про дотримання судами попередніх інстанцій положень ст. 236 ГПК України. А тому доводи скаржника щодо неврахування правових позицій Верховного Суду, щодо застосування положень ст. 75 ГПК України, є безпідставними, оскільки, судами не застосовувались положення ст. 75 ГПК України, тоді як, головною передумовою перегляду судового рішення на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України є застосування зазначеної у касаційній скарзі норми права судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Посилаючись на п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах, положень ст.ст. 20, 22, 32 Закону України "Про ринок природного газу", щодо оплати заборгованості за послуги місячного балансування обсягів природного газу при визнанні договору неукладеним, тоді як відповідачем вчинялись дії, якими схвалено виконання договору.

Проте, судами встановлено, що доказів укладення додатків 1, 2, 3 сторонами до матеріалів справи не надано, тому неузгоджені й умови щодо обсягів та порядку надання послуг балансування та визначення вартості цих послуг.

Отже, фактично виходячи з того, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову у позові мотивовані недоведеністю наявності небалансів у газотранспортній системі у заявлені позивачем періоди та відсутністю доказів щодо факту надання та обсягів таких послуг, я вважаю, що відсутні підстави для формування висновку із зазначеного скаржником питання, а саме щодо оплати заборгованості за послуги місячного балансування обсягів природного газу при визнанні договору неукладеним, тоді як відповідачем вчинялись дії, якими схвалено виконання договору.

З урахуванням установлених судами фактичних обставин справи, а також положень статей 203, 204, 638, 642 ЦК України, статей 179, 180 ГК України, частини 8 статті 181 ГК України, ст.ст. 20, 22, 32 Закону України "Про ринок природного газу", вважаю, що судами попередніх інстанцій правильно застосовані норми матеріального права, тому наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Крім того, скаржник посилаючись на пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України, зазначає про неналежне дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Як зазначалось, суди в повному обсязі дослідили усі надані сторонами до матеріалів справи докази, і з урахуванням положень ст. 86 ГПК України, надали їм належну оцінку (стор. 17 рішення суду першої інстанції та стор. 14 постанови апеляційного суду), при цьому, судами попередніх інстанцій відхилено докази надані позивачем в обґрунтування позову (акти надання послуг балансування та звіти по точках), з посиланням на умови п. 9.4. договору укладеного сторонами, та положення Кодексу газотранспортної системи.

Отже, беручи до уваги вищезазначене суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у позові, а тому я вважаю, що висновок, викладений у постанові від 13.09.2021, про не дослідження доказів у справі, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, зроблений з перевищенням повноважень щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачених частиною 2 статті 300 ГПК України.

Враховуючи зазначене, судами попередніх інстанцій у даній справі прийнято правильне рішення про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного вважаю, що постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2020 та рішення Господарського суду Запорізької області від 27.05.2020 у справі №908/3408/19 слід було залишити без змін.

Суддя О.А. Кролевець