РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.10.2021Справа № 910/12065/21

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи

справу № 910/12065/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕРА ТРЕЙДИНГ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантс"

про стягнення 61 460,54 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕРА ТРЕЙДИНГ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантс" про стягнення 61 460,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань в частині повної оплати поставленого на підставі Договору поставки № 2812-18/5-СК від 28.12.2018 товару, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 53117,38 грн, за порушення строків сплати якої додатково нараховані пеня в сумі 4645,24 грн, інфляційні втрати - 2649,92 грн та 3% річних у сумі 1048,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕРА ТРЕЙДИНГ" залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

09.08.2021 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли докази на виконання ухвали суду від 27.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03189, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, буд. 6-д, оф. 12.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній".

За приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки "адресат відсутній" вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

Станом на день винесення рішення відзив від відповідача не надійшов.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

28.12.2018 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки №2812-18/5-СК (далі - договір).

За умовами договору, постачальник зобов`язується передати (поставити) дрібним оптом в обумовлені сторонами строки у власність покупця товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього передбачену договору грошову суму (п.1.1 договору).

У п.3.4 договору зазначено, що постачальник одночасно з товаром передає покупцеві документи (видаткові накладні, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, акти прийому-передачі, сертифікат якості тощо), що стосується товару та підлягають переданню разом із товаром, відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Днем поставки товару та датою переходу права власності вважається дата, вказана у накладній (п.3.7 договору).

Згідно з п.4.2 договору, постачальник передає покупцеві товар, що є предметом поставки за даним договором з належним оформленням необхідних товарних і податкових накладних.

Відповідно до п.4.7 договору, покупець отримує товар за допомогою смарт-карт документ на носії електронної інформації у вигляді пластикової картки, яка передається в користування покупцеві і надає йому чи іншій особі, яка правомірно володіє нею, можливість отримувати пальне за умови її пред`явлення. Смарт-картці присвоюється ідентифікаційний номер і код доступу (далі ПІН-код). Смарт-карта не є платіжним засобом, а є технічним засобом обліку операцій відпуску (передачі) товарів. Правомірним володінням старт-картою вважається будь-яке володіння нею будь-якою особою з моменту її видачі покупцеві та до моменту спливу 8 годин з моменту надходження до продавця письмового повідомлення покупця про втрату старт-карти, або до моменту повернення покупцем старт-карти продавцеві по акту прийому-передачі.

У відповідності з п. 4.8 договору, факт підтвердження отримання товару зі зберігання покупцем є чек POS - терміналу паперовий документ, друкований із застосуванням POS терміналу, який підтверджує здійснення операції держателем старт-карти і містить інформацію про обсяг, асортимент, дату та час фактичного отримання товару. Зазначений чек є достатнім доказом отримання товару зі зберігання покупцем. Разом з тим, сторони можуть погодити підписання актів прийому-передачі пального зі зберігання за результатами звітного місяця на підставі даних чеків POS терміналу.

Згідно п.5.1 та п. 5.2 договору, ціна на кожну партію пального є договірною та визначається в рахунку-фактурі. Загальна ціна договору складається з сум всіх поставок товару (суми всіх накладних та рахунків-фактур), що були здійснені постачальником в період дії договору.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що покупець здійснює оплату замовленого товару у національній валюті України на умовах 100% попередньої оплати на підставі даного договору та рахунку-фактури шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Сторони вправі на протязі дії цього договору змінювати умови оплати конкретної партії товару, що поставляється постачальником за цим договором, на умови відстрочки платежу. В такому випадку сторонами підписується додаткова угода в якій обумовлюється максимальна сума заборгованості в подальшому кредитний ліміт, та кількість календарних днів відстрочки платежу від дати поставки товару. У випадку перевищення цього строку, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення (п.5.4 договору).

Відповідно до п.7.4 договору, за порушення грошових зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує постраждалій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно п.10.1 договору, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 28.12.2019, включно.

У пункті 1.2 додатку № 1 до договору зазначено, що старт-карта- пластикова електронна картка системи ND-Card із вбудованою мікросхемою, призначена для обліку обсягу й асортименту товарів, отриманих покупцем.

Відповідно до п.3.5 додатку №1 до договору, співробітник АЗС повинен видати пред`явнику старт-карти чек терміналу, якій підтверджує проведення/скасування операції. Покупець зобов`язаний перевірити правильність оформлення проведеної операції.

Пунктом 3.6 додатку № 1 до договору передбачено, що чек терміналу є підставою для звірки проведених операцій. Покупець зобов`язаний зберігати всі документи по операціях з використанням Смар-карти і пред`являти їх постачальнику при виникненні спірних питань.

На виконання умов договору позивачем було здійснено відповідачу поставку товару на загальну суму 460 017,38 грн, що підтверджується видатковою накладною № 128 від 31 січня 2019 року, видатковою накладною № 366 від 28 лютого 2019 року, видатковою накладною № 525 від 31 березня 2019 року, видатковою накладною № 743 від 30 квітня 2019 року, видатковою накладною № 1045 від 31 травня 2019 року, видатковою накладною № 1264 від 30 червня 2019 року, видатковою накладною № 1561 від 31 липня 2019 року, видатковою накладною № 1870 від 31 серпня 2019 року, видатковою накладною № 2268 від 30 вересня 2019 року, видатковою накладною № 2554 від 31 жовтня 2019 року, видатковою накладною № 2858 від 30 листопада 2019 року, видатковою накладною № 3192 від 31 грудня 2019 року, видатковою накладною № 275 від 31 січня 2020 року, видатковою накладною № 78 від 28 лютого 2020 року, видатковою накладною № 860 від 31 березня 2020 року, видатковою накладною № 1452 від 30 квітня 2020 року.

Позивачем відповідачу було виставлено рахунок № 31 від 31 січня 2019 року на суму 52 230,60 грн, рахунок № 32 від 28 лютого 2019 року на суму 27 375,00 грн, рахунок № 48 від 31 березня 2019 року на суму 14 025,00 грн, рахунок № 49 від 30 квітня 2019 року на суму 12 750,00 грн, рахунок № 50 від 31 травня 2019 року на суму 34 329,00 грн, рахунок № 59 від 30 червня 2019 року на суму 41 336,40 грн, рахунок № 87 від 31 липня 2019 року на суму 24 966,00 грн, рахунок № 94 від 31 серпня 2019 року на суму 32 214,00 грн, рахунок № 125 від 30 вересня 2019 року на суму 26 566,80 грн, рахунок № 130 від 31 жовтня 2019 року на суму 27 699,36 грн, рахунок № 147 від 30 листопада 2019 року на суму 43 383,00 грн, рахунок № 162 від 31 грудня 2019 року на суму 61 638,60 грн, рахунок № 6 від 31 січня 2020 року на суму 35 033,40 грн, рахунок № 15 від 29 лютого 2020 року на суму 20 604,00 грн, рахунок № 28 від 31 березня 2020 року на суму 4 656,00 грн, рахунок № 34 від 30 квітня 2020 року на суму 1 210,22 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем отримано товар, однак здійснено оплату за нього у повному обсязі. Відповідач сплачував за товар лише частково. Сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 53 117,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань в частині повної оплати поставленого на підставі Договору поставки № 2812-18/5-СК від 28.12.2018 товару, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 53117,38 грн, за порушення строків сплати якої додатково нараховані пеня в сумі 4645,24 грн, інфляційні втрати - 2649,92 грн та 3% річних у сумі 1048,00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив поставку товару, який прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, на загальну суму на суму 460 017,38 грн, що підтверджується видатковою накладною № 128 від 31 січня 2019 року, видатковою накладною № 366 від 28 лютого 2019 року, видатковою накладною № 525 від 31 березня 2019 року, видатковою накладною № 743 від 30 квітня 2019 року, видатковою накладною № 1045 від 31 травня 2019 року, видатковою накладною № 1264 від 30 червня 2019 року, видатковою накладною № 1561 від 31 липня 2019 року, видатковою накладною № 1870 від 31 серпня 2019 року, видатковою накладною № 2268 від 30 вересня 2019 року, видатковою накладною № 2554 від 31 жовтня 2019 року, видатковою накладною № 2858 від 30 листопада 2019 року, видатковою накладною № 3192 від 31 грудня 2019 року, видатковою накладною № 275 від 31 січня 2020 року, видатковою накладною № 78 від 28 лютого 2020 року, видатковою накладною № 860 від 31 березня 2020 року, видатковою накладною № 1452 від 30 квітня 2020 року, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи викладене та умови договору, строк виконання зобов`язання з оплати товару за вказаними вище видатковими накладними є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч договору своє зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав внаслідок чого виникла заборгованість з оплати поставленого товару у розмірі 53 117,38 грн.

Відповідач наявність вказаної заборгованості належними доказами не спростував.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого товару за договором настав, а доказів його оплати станом на день розгляду справи відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 53 117,38 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 4 645,24 грн, нараховану за період з 17.11.2020 по 15.07.2021 на суму боргу 53 117,38 грн.

Нараховуючи пеню, позивач виходив з того, що остання оплата товару була здійснена 17.11.2020, а сума боргу на вказану дату становила 53 117,38 грн.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що він неправильний, оскільки пеня має бути нарахована в межах шестимісячного строку з огляду на положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та окремо по кожній видатковій накладній.

Крім того, позивачем не подано доказів щодо здійснення відповідачем та порядку зарахування часткових оплат, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування пені.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення 4 645,24 грн пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, а тому задовольняє позовні вимоги про стягнення 1 048,00 грн 3% річних.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

В частині нарахування інфляційних втрат судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат позивача, судом встановлено, що він є вірним, а тому позовні вимоги про стягнення 2 649,92 грн підлягають задоволенню.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 2812-18/5-СК від 28.12.2018 щодо оплати товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантс" (03189, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, буд.6-д оф.12; ідентифікаційний код 40637440) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕРА ТРЕЙДИНГ" (04071, м. Київ, вул. Електриків, 16; ідентифікаційний код 42582645) заборгованість в сумі 53 117 грн 38 коп, 3% річних в сумі 1 048 грн 86 коп., інфляційні втрати в сумі 2 649 грн 92 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 098 грн 43 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.10.2021.

Суддя А.І. Привалов