ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/11699/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Булгакової І.В., Малашенкової Т.М.,

обов`язки секретаря судового засідання за дорученням головуючого судді покладено на помічника судді Александренко К.І.,

представників учасників справи:

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Зімір» - Конюшко Д.Б., адвокат (ордер № 877774)

відповідача - приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» -Синельніков М.О., адвокат (довіреність від 14.12.2020 № ГО-20/166),

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: приватного підприємства «Ромді Україна» - не з`явився,

товариства з обмеженою відповідальністю «Київська друкарня Вольф» - Заворотнюк М.С., адвокат (ордер № 1166509),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Зімір»

на рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2021 (суддя Ярмак О.М.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 (головуючий суддя: Руденко М.А., судді: Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.)

у справі № 910/11699/20

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Зімір» (далі - ТОВ «Зімір»)

до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС»),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: приватне підприємство «Ромді Україна» (далі - ПП «Ромді Україна»), товариство з обмеженою відповідальністю «Київська друкарня Вольф» (далі - ТОВ «Київська друкарня Вольф»),

про стягнення 1 065 354,62 грн.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ «Зімір» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення 1 065 354,62 грн. страхового відшкодування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на настання страхового випадку (пошкодження вантажу під час організованого позивачем, як експедитором на замовлення ТОВ «Київська друкарня Вольф» перевезення перевізником - ПП «Ромді Україна») за договором від 13.09.2019 № 014.07.00 добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника, який укладений ПрАТ «Страхова група «ТАС» з ПП «Ромді Україна».

Згідно з ухвалою господарського суду міста Києва від 14.08.2020 зі справи № 910/11699/20 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено: ПП «Ромді Україна» та ТОВ «Київська друкарня Вольф».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.02.2021 у справі № 910/11699/20, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові рішення попередніх інстанцій обґрунтовані, зокрема, з посиланням на те, що: вина третьої особи - 1, як перевізника у пошкодженні вантажу відсутня, оскільки таке пошкодження стало наслідком невиконання саме позивачем прийнятих на себе обов`язків за договором від 10.02.2020 № 10-02/2020 експедирування вантажів для міжнародного перевезення автомобільним транспортом в частині здійснення завантаження транспортного засобу у спосіб, що забезпечує збереження вантажу протягом перевезення; позивачем не доведено, що останній поніс матеріальний збиток внаслідок дій та з вини страхувальника (пункт 19.1 договору від 13.09.2019 № 014.07.00 добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника); відмова відповідача у здійсненні виплати страхового відшкодування є правомірною.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ТОВ «Зімір», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, подало касаційну скаргу (з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги), в якій просить суд касаційної інстанції судові рішення попередніх інстанцій зі справи скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування підстави для касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Так, за доводами скаржника, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме: не застосували для вирішення цього спору норми Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, які регулюють спірні правовідносини, при цьому застосували норми національного законодавства (які, у свою чергу, також підтверджують вину перевізника). Скаржник також зазначає, що судом апеляційної інстанції не надано жодної оцінки та не проаналізовано докази, які надані у підтвердження того, що у даному випадку відбувалася саме міжнародна доставка вантажів.

Доводи інших учасників справи

ПрАТ «Страхова група «ТАС» подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило судові рішення попередніх інстанцій зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надходили.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10.09.2019 ТОВ «Зімір», як експедитор та ТОВ «Київська друкарня Вольф», як клієнт уклали договір транспортного експедирування № 10/2019-09 (далі - Договір 1), за умовами якого позивач зобов`язався за плату і за рахунок ТОВ «Київська друкарня Вольф» виконати або організувати виконання визначених договором транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів, організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним третьою особою або позивачем.

Згідно з пунктом 1.3 Договору 1 цим договором встановлюється зобов`язання позивача залучити до виконання перевезення третіх осіб (експедиторів, перевізників і ін.), та укласти від свого імені необхідні договори (договір перевезення вантажу, транспортного експедирування та ін.).

За Договором 1 на позивача покладено обов`язок перед ТОВ «Київська друкарня Вольф» силами водія контролювати процес завантаження/розвантаження транспортного засобу, включно з перерахуванням вантажних місць на предмет відповідності заявці і товаросупроводжувальним документам.

ТОВ «Зімір», як експедитором - клієнтом та ПП «Ромді Україна», як перевізником 10.02.2020 укладений договір експедирування вантажів для міжнародного перевезення автомобільним транспортом № 10-02/2020 (далі Договір 2), за умовами якого позивач доручає і надає для перевезення вантаж, а ПП «Ромді Україна» зобов`язується здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні відповідно до умов позивача, а позивач зобов`язується сплатити погоджену сторонами провізну плату.

Згідно з положеннями пункту 4.2 Договору 2 ПП «Ромді Україна» несе відповідальність за цілісність вантажу відповідно до вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) 1956, Статуту автомобільного транспорту України та чинного законодавства України.

За змістом підпункту 2.1.5 пункту 2.1 Договору 2 обов`язок провести завантаження транспортного засобу у спосіб, що не перешкоджає проведенню його контролю, забезпечує збереження вантажу протягом перевезення, безпечний рух і маневрування транспортного засобу покладено на ТОВ «Зімір».

Водночас відповідальність ПП «Ромді Україна», як перевізника застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС» за укладеним договором від 13.09.2019 № 014.07.00 добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника (далі - Договір страхування).

За умовами Договору страхування:

- ПП «Ромді Україна» застрахувало свої майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням ПП «Ромді Україна» заподіяної ним шкоди життю та/або здоров`ю особи або її майну, а також шкоди, заподіяної майну юридичної особи, під час здійснення автоперевезень відповідно до положень Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, включаючи Протокол до Конвенції 1978 та транспортного законодавства тієї держави, на території, якої сталася подія, що призвела до страхового випадку;

- вигодонабувачем за цим договором є фізичні та/або юридичні особи, життю, здоров`ю або майну яких заподіяна шкода внаслідок здійснення застрахованої діяльності ПП «Ромді Україна»;

- до страхових ризиків, серед іншого, віднесено відповідальність за втрату та пошкодження вантажу у розмірі 50 000, 00 доларів США із визначенням франшизи (2 500, 00 доларів США по вантажах підвищеного ризику та 500, 00 доларів США по інших вантажах).

За змістом пункту 12.1 Договору страхування страховим випадком за договором є настання відповідальності ПП «Ромді Україна» внаслідок страхового ризику, що визнана рішенням суду або відповідачем у добровільному порядку за умови, якщо відповідач письмово надав свою попередню згоду на визнання вимог (претензій) третіх осіб.

За умовами підпунктів 14.1.5, 14.1.15, 14.1.21, 14.1.22 пункту 14.1 Договору страхування до страхових випадків не відноситься і виплати страхового відшкодування (страхові виплати) не проводяться, якщо збиток настав опосередковано або внаслідок:

- навмисних дій (бездіяльності) або грубої необережності страхувальника, його працівників стосовно порушення правил перевезення, зберігання або декларування вантажів (пункт 14.1.5);

- пошкодження або недостатності упаковки вантажів, невідповідності упакування чи закупорки вантажів, які за своєю природою схильні до псування та пошкодження без упаковки або належної упаковки (підпункт 14.1.15);

- навантаження, переміщення, розміщення або вивантаження вантажу відправником або одержувачем або особами, які діють від імені відправника/одержувача або перевізником, якщо на перевізника ці обов`язки не були покладені замовником в письмовому вигляді з відповідними інструкціями про порядок виконання таких робіт (підпункт 14.1.21);

- неправильних або неповних письмових інструкцій або розпоряджень правомочної по договору перевезення особи (замовник перевезення, вантажовідправник, вантажоодержувач) щодо умов перевезення вантажу та без будь-якої вини перевізника відносно умов перевезення (необхідний температурний режим, вологість, способи кріплення) і пунктів призначення (пункт 14.1.22).

Відповідно до пункту 19.9 Договору страхування відповідач здійснює виплату страхового відшкодування (страхову виплату) страхувальнику, застрахованій особі, вигодонабувачу, іншим особам, якщо такі розрахунки не заборонені або не обмежені діючим законодавством (законами, підзаконними актами, постановами НБУ, іншими нормативно-правовими актами).

Згідно з пунктом 19.1 Договору страхування встановлено, що страхування здійснюється страховиком за принципами відшкодування, що означає, що страховик здійснює виплату страхового відшкодування згідно з умовами цього договору лише після того, як страхувальник поніс збиток, тобто оплатив пред`явлену до нього претензію, якщо інше не буде узгоджено сторонами в письмовій формі.

На виконання умов Договору 1 позивач прийняв на себе зобов`язання організувати перевезення обладнання - бувшої у використанні чотирьохбаштової аркушепідбиральної машини Horison Collar, модель VAC-1000, рік виробництва 2014 року (далі - обладнання), за маршрутом Франція (м. Колежьян департамент Сена і Марна, регіон Іль-де-Франс, Франція) - Україна.

Вказане обладнання придбане ТОВ «Київська друкарня Вольф» за укладеним з Фірмою «Balter-CGO» контрактом від 23.12.2019 № 039 (далі - Контракт).

За умовами пункту 6.1 Контракту продавець (Фірма «Balter-CGO») за свій рахунок проводить пакування, завантаження обладнання на автотранспорт та проводить закріплення вантажу. Всі ризики, пов`язані із цим пунктом несе продавець.

Для організації вказаного перевезення позивачем на виконання умов Договору 2 надано ПП «Ромді Україна» заявку від 10.02.2020 № 032 (далі - заявка).

За змістом заявки позивачем надано ПП «Ромді Україна» такі вказівки щодо перевезення: «мати стяжні ремені в достатній кількості для фіксації вантажу; надіслати фото документів для перевірки, виїжджати з завантаження тільки після погодження документів».

Відповідно до даних товарно - транспортної накладної від 11.02.2020 CMR № 498013 відправником - Фірмою «Balter-CGO» завантажено та відправлено на адресу ТОВ «Київська друкарня Вольф» вантаж - обладнання у кількості 9 одиниць (місць).

Відповідно до графи 24 товарно - транспортної накладної від 11.02.2020 CMR № 498013, вантаж прибув у місце розвантаження: м. Київ, Україна пошкодженим.

Факт пошкодження спірного обладнання також підтверджено актом від 21.02.2020 № 1, складеним ТОВ «Київська друкарня Вольф» та водієм ПП «Ромді Україна», експертним висновком від 21.02.2020 № І-241, складеним на замовлення ПП «Ромді Україна» Київською торгово-промисловою палатою, та жодною із сторін спору не заперечується.

Відповідно до експертного висновку Київської торгово-промислової палати від 21.02.2020 № І-241 вантаж складався із 9 вантажних місць, з них: 7 одиниць обладнання та 2 транспортних пакети; 7 одиниць обладнання обгорнуті прозорою полімерною плівкою, транспортні пакети сформовані із частин обладнання, встановлених на дерев`яні піддони та обгорнуті прозорою полімерною плівкою; при огляді вантажних місць встановлено, що 7 одиниць обладнання (пересувні модулі) - кожен на чотирьох роликах та 2 транспортні пакети з частинами до обладнання зафіксовані до бортів напівпричепа від переміщення 2-3 спеціальними оперізуючими текстильними такелажними ременями з храповими замками, після вивантаження та зовнішнім оглядом 9 вантажних місць встановлено, що 6 модулів на роликах мають механічні пошкодження, решта без механічних пошкоджень та зовнішніх дефектів.

Згідно з висновком компанії «LABB LTD» від 28.04.2020 № 009-0420 вибраний експедитором спосіб кріплення вантажу (7 одиниць обладнання [пересувних модулів]) був недостатнім, і в результаті не зміг забезпечити безпечне перевезення вантажу, його захист від зміщення.

ПП «Ромді Україна» звернулося до відповідача у справі з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, за результатами розгляду якої відповідач листом від 28.05.2020 № 01648/0120 відмовив у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на те, що з огляду на відсутність вини ПП «Ромді Україна» у пошкодженні вантажу, відповідач не визнає дану подію страховим випадком.

У вказаному листі відповідач зазначив, зокрема, про те, що:

- надані ПП «Ромді Україна» документи, матеріали асистуючої компанії «СОС Україна» та висновок компанії «LABB LTD» від 28.04.2020 № 009-0420 свідчать про те, що причиною зміщення спірного вантажу та, як наслідок, його механічних пошкоджень, став недостатній спосіб кріплення вантажу у транспортному засобі;

- враховуючи умови Договору 2 та умови заявки, позивач надав ПП «Ромді Україна» неповні інструкції щодо належного способу кріплення вантажу, який повинен був включати блокування роликових опор вантажних місць, а відтак ПП «Ромді Україна» не порушило своїх зобов`язань за договором з позивачем в частині контролю за способом кріплення вантажу, визначеного позивачем в заявці на перевезення.

З огляду на відмову відповідача у здійсненні страхового відшкодування, позивач - експедитор звернувся до суду з цим позовом про стягнення 1 065 354, 62 грн. страхового відшкодування. Заявлена до стягнення сума страхового відшкодування складається з:

- вартості запчастин (33 928, 80 євро) та вартості послуг з ремонту (1 950, 00 євро), які встановлені згідно з комерційною пропозицією ТОВ «ДЕТАКО» від 09.03.2020 № 00214, що по курсу євро станом на 01.07.2020 (день складення позовної заяви) 29, 87 грн./євро, становить 1 071 729, 62 грн.;

- 6 960, 00 грн. додаткових витрат (проведення робіт з виявлення видимих пошкоджень).

Вказана сума зменшена на суму встановленої Договором страхування франшизи - 500, 00 доларів США, що по курсу долара станом на 01.07.2020 - 26, 67 грн./долар США становить 13 335, 00 грн. (1 071 729, 62 грн. + 6 960, 00 грн. - 13 335, 00 грн. = 1 065 354, 62 грн.).

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1 065 354,62 грн. страхового відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з того, що: вина третьої особи - 1, як перевізника у пошкодженні вантажу відсутня, оскільки таке пошкодження стало наслідком невиконання саме позивачем прийнятих на себе обов`язків за Договором 2 в частині здійснення завантаження транспортного засобу у спосіб, що забезпечує збереження вантажу протягом перевезення; позивачем не доведено, що останній поніс матеріальний збиток внаслідок дій та з вини страхувальника (пункт 19.1 Договору страхування); відмова відповідача у здійсненні виплати страхового відшкодування є правомірною.

В обґрунтування підстави для касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Так, за доводами скаржника, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме: не застосували для вирішення цього спору норми Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, які регулюють спірні правовідносини, при цьому застосували норми національного законодавства (які, у свою чергу, також підтверджують вину перевізника). Скаржник також зазначає, що судом апеляційної інстанції не надано жодної оцінки та не проаналізовано докази, які надані у підтвердження того, що у даному випадку відбувалася саме міжнародна доставка вантажів.

Стосовно наведеного Верховний Суд зазначає таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Зімір», як експедитором - клієнтом та ПП «Ромді Україна», як перевізником 10.02.2020 укладений договір експедирування вантажів для міжнародного перевезення автомобільним транспортом № 10-02/2020, за умовами якого позивач доручає і надає для перевезення вантаж, а ПП «Ромді Україна» зобов`язується здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні відповідно до умов позивача, а позивач зобов`язується сплатити погоджену сторонами провізну плату.

Згідно з положеннями пункту 4.2 вказаного договору ПП «Ромді Україна» несе відповідальність за цілісність вантажу відповідно до вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) 1956, Статуту автомобільного транспорту України та чинного законодавства України.

Отже, спірні правовідносини з міжнародного автомобільного перевезення вантажів врегульовані, зокрема, нормами Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ), 1956 року (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 3 Конвенції для цілей цієї Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов`язки, як за власні дії і недогляди.

Відповідно до приписів статті 8 Конвенції, приймаючи вантаж, перевізник перевіряє: вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; зовнішній стан вантажу і його упаковки.

Якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обґрунтовані застереження у вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Ці застереження не мають обов`язкової сили для відправника, якщо останній не погодився бути зобов`язаним ними і не зробив про це запис у вантажній накладній.

В силу приписів статті 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Відповідно до статті 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки (пункт 1).

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути (пункт 2).

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої (пункт 3).

В силу приписів статті 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

У розгляді справи позивач послідовно зазначав про те, що згідно з умовами Договору 2 (його підпунктами 2.2.2, 2.2.4, 2.2.6 пункту 2.2, пунктом 4.2) перевізник (ПП «Ромді Україна») зобов`язаний: прийняти вантаж за кількістю, а у випадках виявлення пошкодження вантажу (деформованих, підмочених, розірваних, битих, одиниць завантаження), а також у разі неналежного кріплення, упакування, завантаження вантажу в транспортний засіб зробити у всіх екземплярах міжнародної товарно - транспортної накладної (CMR) запис у 18 графі до початку перевезення і довести ці обставини до відома експедитора/клієнта (ТОВ «Зімір»). При можливості вимагати від вантажовідправника письмового чи документального підтвердження наявності вищезазначених пошкоджень чи порушень; при прийнятті вантажу водій перевізника зобов`язаний перевірити: точність записів, зроблених в міжнародній товарно - транспортній накладній (CMR), що стосується кількості вантажних місць, а також їх маркування та нумерації, зовнішній стан вантажу та його пакування, укладки; водій перевізника несе відповідальність за розміщення вантажу по осях; перевізник несе відповідальність за цілісність вантажу відповідно до вимог Конвенції, Статуту автомобільного транспорту України та чинного законодавства України.

Позивач також зазначав про те, що вантажна накладна не містила жодних застережень перевізника, а згідно із заявкою до Договору 2 перевізник несе повну матеріальну відповідальність перед експедитором за стан вантажу та його повне збереження під час перевезення.

Проте зазначені аргументи позивача, наведені ним у підтвердження заявлених позовних вимог у контексті обставин події, яку позивач вважає страховим випадком за Договором страхування, залишилися поза увагою судів попередніх інстанцій.

Верховний Суд зазначає, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18).

Суд касаційної інстанції вважає прийнятними доводи скаржника у відповідній частині з огляду на те, що судами попередніх інстанцій не надана оцінка всім суттєвим доводам позивача.

За таких обставин Верховним Судом встановлено порушення балансу прийняття доводів та заперечень сторін судом.

Що ж стосується посилання судів, у тому числі, в обґрунтування підстав для відмови в позові на пункт 19.1 Договору страхування (згідно з яким страхування здійснюється страховиком за принципами відшкодування, що означає, що страховик здійснює виплату страхового відшкодування згідно з умовами цього договору лише після того, як страхувальник поніс збиток, тобто оплатив пред`явлену до нього претензію, якщо інше не буде узгоджено сторонами в письмовій формі), то судами попередніх інстанцій залишено поза увагою те, що такий договір укладений відповідачем з третьою особою - 1, у той час як з позовом до суду звернувся експедитор (ТОВ «Зімір»). Відмова перевізника у здійсненні відшкодування, за умови, що випадок є страховим за Договором страхування, не позбавляє права зацікавлену особу звернутися з позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС», як до особи, яка застрахувала відповідальність ПП «Ромді Україна» перед фізичними та/або юридичними особами під час здійснення автоперевезень.

Водночас Верховний Суд не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги ТОВ «Зімір» та скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, Верховний Суд відхиляє доводи ПрАТ «Страхова група «ТАС», викладені у відзиві на касаційну скаргу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Верховний Суд з огляду на викладене зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, порушені у касаційній скарзі, які мають значення для вирішення даного спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Враховуючи викладене у цій постанові, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційну скаргу ТОВ «Зімір» слід задовольнити частково, оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції зі справи № 910/11699/20 - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно: врахувати викладене у цій постанові; надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з оцінки доказів здійсненим за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів за правилами статті 86 ГПК України; ураховуючи принципи господарського судочинства, перевірити вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.

Судові витрати

Відповідно до статті 129 ГПК України питання про розподіл судових витрат суд розглядає лише, якщо вирішено спір по суті і ухвалено остаточне рішення у справі. Оскільки рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд, то розподіл судових витрат у справі, у тому числі й судового збору, сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги здійснює господарський суд, який ухвалює рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 308, 310, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Зімір» задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 у справі № 910/11699/20 скасувати.

Справу № 910/11699/20 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає

Суддя І. Колос

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова