ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. Справа №914/620/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання - Олійник Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: Рисовський І.Г.- представник;

від відповідач: не з`явились

розглянув апеляційну скаргу Фермерського господарства "Рисовський" б/н від 10.08.2021 (Вх. № ЗАГС 01-05/2778/21 від 16.08.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2021 (повний текст складено 28.07.2021)

у справі № 914/620/21

за позовом Фермерського господарства "Рисовський", с.Зубра, Пустомитівського району, Львівської області

до відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області, м. Львів

про стягнення 540 000, 00 грн моральної шкоди

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фермерського господарства «Рисовський» до відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення 540 000,00 грн моральної шкоди ( з врахуванням клопотання від 07.06.2021 про збільшення розміру позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані завданими відповідачу втратами немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації, вчинення дій, спрямованих на зниження престижу і підриву довіри до діяльності господарства з боку жителів та організацій, протягом часу нерозслідування відповідачем кримінальних правопорушень за заявою позивача.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2021 у справі №914/620/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь Фермерського господарства "Рисовський" 40 000, 00 грн моральної шкоди. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог 600, 00 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що психологічне напруження, розчарування, внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

При цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить конституційним гарантіям (ст. 3, 19 Конституція України) і безумовно викликає негативні емоції.

Отже негативні емоції позивача внаслідок тривалого розслідування кримінального правопорушення перебувають в причинному зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали позивачу моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

ФГ «Рисовський» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2021 у справі №914/620/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначаєё що фактично рішення господарського суду №5/79 від 10.30.1994 не виконується. Станом на день подання апеляційної скарги розслідування кримінальної справи не завершено та не проводиться жодних слідчих дій, на звернення скаржника та на вимоги державного виконавця завершити слідство відповідачем не надано жодної відповіді.

Скаржник вважає, що надаючи правову оцінку діям та бездіяльності слідчих органів, суд першої інстанції зробив обережний висновок про надмірну тривалість досудового розслідування справи, що триває понад 7 років 6 місяців і виходячи з вимог розумності та справедливості визнав достатньою сатисфакцією стягнення з Держави грошової компенсації у розмірі 40 000,00грн з розрахунку 10 000грн на рік. Така оцінка здійснена з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків викладених у рішенні суду обставинам справи і є необ`єктивна.

Головне управління Національної поліції у Львівській області у відзиві №1090/32/05-2021 від 30.08.2021 на апеляційну скаргу Фермерського господарства "Рисовський" просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати, апеляційну скаргу залишити без задоволення, прийняти постанову, якою у задоволенні позову ФГ «Рисовський» відмовити повністю, посилаючись на те, що вимоги, викладені у позовній заяві є безпідставними, а наявність моральної шкоди недоведеною, підстав для відшкодування моральної шкоди скаржнику немає..

Зокрема, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів, які встановлюють, що йому було заподіяно фізичний біль та страждання, які він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також доказів, які б вказували на те, що позивач пережив душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім`ї чи близьких родичів, не надано доказів на підтвердження тих обставин, що стосується відшкодування саме моральної шкоди у розмірі 540 000,00грн. У позовній заяві не викладено обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги до ГУНП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди і не зазначає докази, що підтверджують дану обставину, не надано жодного належного та допустимого доказу незаконних дій посадових осіб органів досудового розслідування у зв`язку з чим позивачу була завдана моральна шкода..

Процесуальні дії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2021 справу №914/620/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Рисовський" на рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2021 у справі №914/620/21 та призначено справу до розгляду на 21.09.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 відкладено розгляд справи №914/620/21 на 12.10.2021.

Головним управлінням Національної поліції у Львівській області подано клопотання №1244/32/04-2021 від 12.10.2021 про відкладення розгляду справи, в якому відповідачем зазначено, що уповноважений представник у даній справі, працівник ГУНП у Львівській області Лазорко І.І. перебуває у Шевченківському районному суді у засіданні, відтак Головне управління Національної поліції у Львівській області для повного з`ясування судом обставин справи та надання належної оцінки усім доказам для забезпечення змагальності процесу просить вважати неявку представника такою, що відбулась з поважної причини.

Судова колегія зазначає, що відповідно до ч.1 ст.46, ст.42 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами, учасники справи, зокрема, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.;

Відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник. Інші особи, які є штатними працівниками юридичної особи, можуть бути її представниками, якщо вони діють у межах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи.

Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 ГПК України строк для перегляду рішень місцевого господарського суду та враховуючи те, що клопотання скаржника про відкладення розгляду справи не обгрунтовано належними та допустимими доказами, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 12.10.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.

За наслідками звернення до слідчого відділення Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області 12.12.2013 (попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 382 КК України) внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557.

Вказаному зверненню передувало подання відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області від 22.08.2012 №/09-36/8717 до прокуратури Пустомитівського районного Львівської області про притягнення боржника (згідно наказу Господарського суду Львівської області від 13.10.1994, справа №5/79, стягувач: Фермерське господарство «Рисовський», боржник Зубрянська сільська рада Ради народних депутатів) до кримінальної відповідальності.

В матеріалах справи міститься подання (повідомлення) державного виконавця до Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду (а.с.29-30).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.08.2017 у справі №461/5320/17 скаргу Рисовського І.Г. на постанову від 12.06.2014 про закриття кримінального провадження задоволено частково; скасовано постанову старшого слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 12.06.2014 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557 від 12.12.2013; матеріали кримінального провадження направлено до Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області для продовження досудового розслідування (а.с.13).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.07.2020 у справі №461/4784/20 скаргу Рисовського І.Г. на постанову від 27.03.2019 про закриття кримінального провадження задоволено частково; скасовано постанову старшого слідчого СВ Галицького ВУ ГУ НП у Львівській області від 27.03.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557 (а.с.14).

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення ФГ «Рисовського» до Головного управління національної поліції у Львівській області про стягнення 540 000,00грн завданої моральної шкоди, з врахуванням клопотання про збільшення розміру позовних вимог від 07.06.2021, за надмірно довге досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004557.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ГПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.07.2021 у справі № 646/7015/19 зазначено, що відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У своїй постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Стосовно права, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, такі позитивні обов`язки згідно з практикою ЄСПЛ можуть передбачати певні заходи, необхідні для захисту права власності, а саме: у матеріальному аспекті держава має забезпечити у своїй правовій системі юридичні гарантії реалізації права власності (превентивні обов`язки) та засоби правового захисту, за допомогою яких потерпілий від втручання у це право може його захистити, зокрема, вимагаючи відшкодування збитків за будь-яку втрату (компенсаційні обов`язки) (див. рішення ЄСПЛ від 03.04.2012 у справі «Котов проти Росії» (Kotov v. Russia), заява № 54522/00, § 113); у процесуальному аспекті, хоча стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює чітких процедурних вимог, існування позитивних обов`язків процесуального характеру відповідно до цього положення визнані ЄСПЛ як у справах, що стосуються державних органів, так і у спорах між приватними особами (див. рішення ЄСПЛ у справі «Котов проти Росії», § 114).

Судом першої інстанції встановлено, що станом на час розгляду справи досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо притягнення боржника (згідно наказу Господарського суду Львівської області від 13.10.1994 , справа №5/79, стягувач: Фермерське господарство «Рисовський», боржник Зубрянська сільська рада Ради народних депутатів) до кримінальної відповідальності, триває. Тобто, у суду відсутні відомості про те, що держава провела об`єктивне та незалежне ефективне розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557 від 12.12.2013.

Оскільки Конвенція покликана захищати права, які є практичними й ефективними, порушення державою будь-якого з конвенційних обов`язків може зумовлювати необхідність присудження за це компенсації. Така компенсація може мати різні форми та встановлюватися, зокрема, залежно від виду порушення (наприклад, вирішення проблеми відповідальності держави за порушення права заявників на доступ до їхнього майна: рішення ЄСПЛ від 29 червня 2004 року щодо суті та від 13 липня 2006 року щодо справедливої сатисфакції у справі «Доган та інші проти Туреччини» (Dogan and Others v. Turkey), заява № 8803-8811/02 й інші; рішення ЄСПЛ від 16 червня 2015 року щодо суті у справі «Чірагов та інші проти Вірменії» (Chiragov and Others v. Armenia), заява № 13216/05, § 188-201; рішення ЄСПЛ від 16 червня 2015 року щодо суті у справі «Саргсян проти Азербайджану» (Sargsyan v. Azerbaijan), заява № 40167/06, § 152-242).

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, судом правомірно встановлено певні факти, які можуть свідчити про надмірну тривалість досудового розслідування. Так, два рази, а саме ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.08.2017 у справі №461/5320/17 скасовано постанову старшого слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 12.06.2014 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557 від 12.12.2013; ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.07.2020 у справі №461/4784/20 скасовано постанову старшого слідчого СВ Галицького ВУ ГУ НП у Львівській області від 27.03.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557.

Ураховуючи викладене, встановлені судом факти можуть свідчити про надзвичайну тривалість досудового розслідування у справі.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що саме ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.08.2017 у справі №461/5320/17 вперше встановлено, що слідчим СВ Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Ангеленюк А.-М.Ю. не вжито всіх необхідних заходів для встановлення істини у справі (кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557 від 12.12.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.), не проведено усіх необхідних слідчих дій, що свідчить про неповноту проведеного досудового розслідування, встановлено, що оскаржувана постанова від 12.06.2014 про закриття кримінального провадження є неповною, передчасною, такою, що винесена з порушенням норм КПК України, та відповідно скасовано постанову від 12.06.2014 про закриття кримінального провадження.

Отже, розслідування триває з 12 грудня 2013 року дотепер, що на дату звернення до суду позивача з позовною заявою у 2021 році становило більше 7 років. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Таким чином психологічне напруження, розчарування, внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

При цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить конституційним гарантіям (ст. 3, 19 Конституція України) і безумовно викликає негативні емоції.

Отже негативні емоції позивача внаслідок тривалого розслідування кримінального правопорушення перебувають в причинному зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали позивачу моральної шкоди.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Наведена мотивація узгоджується з позицією Верховного Суду у справі № 201/7621/17 від 04.11.2020.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що стягуючи моральну шкоду на користь позивача, суд першої інстанції визнав факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача, а саме, тривалою бездіяльністю посадових осіб, пов`язаною з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України та, встановивши доведеними факти надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою позивача, неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який для заявника демонструє ігнорування його доводів, дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, з урахуванням вимоги виваженості, розумності і справедливості.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з вимог розумності та справедливості, з урахуванням тих обставин, що наведені вище, суд першої інстанції прийшов до висновку, що достатньою сатисфакцією є стягнення з Держави грошової компенсації у розмірі 40 000,00 грн з розрахунку 10 000, 00 грн/рік за період серпня 2017 - липня 2021 року.

Однак, судом першої інстанції помилково не враховано, що на дату звернення позивача до суду у 2021 році досудове розслідування, внесене 12.12.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004557 про притягнення боржника (згідно наказу Господарського суду Львівської області від 13.10.1994, справа №5/79, стягувач: Фермерське господарство «Рисовський», боржник Зубрянська сільська рада Ради народних депутатів) до кримінальної відповідальності, триває з грудня 2013 року (7 років 6 місяців).

Скаржник, в обгрунтування розміру заявленої до стягнення суми моральної шкоди в розмірі 540 000,00грн посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4, у п.14 якої зазначено, що відповідно до ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" (266/94-ВР) питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Окрім того, скаржник зазначив,що існує судова практика про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із протиправними діями та бездіяльністю державних органів, зокрема, посилаючись на постанову Верховного Суду України №6-223цс15, в якій розмір відшкодування моральної шкоди розраховано, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Щодо наведеного судова колегія зазначає, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц, а також у зазначених скаржником постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-1, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц.

Однак, фактичні обставини у справі № 914/620/21 не є подібними до обставин справи на яку покликається скаржник, в зв`язку з чим матеріально-правове регулювання спірних правовідносин є різним.

Отже, виходячи із вищенаведених обставин судова колегія прийшла до висновку, що достатньою сатисфакцією є стягнення з Держави грошової компенсації у розмірі 75 000,00 грн з розрахунку 10 000, 00 грн/рік за період грудня 2013 по липень 2021 року.

Також, судова колегія зазначає, що твердження відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, документально не обгрунтовані, спростовуються матеріалами справи та висновками суду першої інстанції. Зокрема, посилання скаржника на те, що наявність моральної шкоди є недоведена, каржником не надано жодного належного та допустимого доказу незаконних дій посадових осіб органів досудового розслідування, у зв`язку з чим позивачу була завдана моральна шкода, а факт скасування постанов слідчого не є доказом моральної шкоди, а лише механізмом реалізації права позивача на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні, доводи позивача зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчими у кримінальному провадженні, є помилковими з огляду на таке.

Позовні вимоги Фермерським господарством «Рисовський» до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення 540 000,00 грн моральної шкоди обґрунтовані завданими відповідачу втратами немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації, вчинення дій, спрямованих на зниження престижу і підриву довіри до діяльності господарства з боку жителів та організацій, протягом нерозслідування відповідачем кримінальних правопорушень за заявою позивача, надмірною тривалість досудового розслідування справи, що триває понад 7 років 6 місяців.

Судова колегія, виходячи з вимог розумності та справедливості, з`ясувавши обставини справи, визнала достатньою сатисфакцією стягнення з Держави грошової компенсації з розрахунку 10 000грн на рік в сумі 75 000,00грн.

В силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" завданням суду є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, прав і свобод, тоді як особливо вузьке тлумачення процесуальних норм суперечить цим завданням.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку апеляційну скаргу задоволити частково та рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2021 у справі № 914/620/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог в сумі 35 000,00грн. В цій частині позов задоволити.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 269, 270, 275, 277, 282 -284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Рисовський" б/н від 10.08.2021 (Вх. № ЗАГС 01-05/2778/21 від 16.08.2021) задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2021 у справі №914/620/21 скасувати в частині відмови у позові в сумі 35 000,00грн. В цій частині позов задоволити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська обл., місто Львів, площа Генерала Григоренка, будинок 3, ідентифікаційний код 40108833) на користь Фермерського господарства «Рисовський» (81135, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Зубра, ідентифікаційний код 19324981) 75 000,00 грн моральної шкоди.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська область, місто Львів, площа Генерала Григоренка, будинок 3, ідентифікаційний код 40108833) в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог 1 1250грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 687,50грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Місцевому господарському суду видати накази.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені статтями 287, 288 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 25.10.2021.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.