РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021Справа № 910/9314/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілєй"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про повернення майна, що зберігається безпідставно,

Представники сторін:

від позивача: Головко В.В., Стеценко Ю.В.,

від відповідача: Гриб Ю.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілєй" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про повернення майна, що зберігається безпідставно, а саме, оригінали 22 простих векселів на загальну суму 2 347 436,68 грн, виданих Відкритим акціонерним товариством "Нікопольський південнотрубний завод" 21.04.1999.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9314/21, призначено підготовче засідання у справі на 27.07.2021.

07.07.2021 позивачем подано до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 вказане клопотання позивача задоволено.

09.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

В підготовче засідання 27.07.2021 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив клопотання представника відповідача задовольнити, поновити строк для подання відзиву на позовну заяву та долучити відзив до матеріалів справи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву в підготовчому засіданні до 06.09.2021; продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів; встановити позивачу строк - 7 днів з моменту отримання відзиву для надання відповіді на відзив; встановити відповідачу строк - 7 днів з моменту отримання відповіді на відзив для надання до суду заперечення на відповідь на відзив.

03.09.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

В підготовче засідання 06.09.2021 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 23.06.2021.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив клопотання представника відповідача задовольнити; оголосити в підготовчому засіданні перерву до 20.09.2021

06.09.2021 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив клопотання представника відповідача задовольнити, оголосити в підготовчому засіданні перерву до 20.09.2021.

Розглянувши клопотання позивача про проведення усіх судових засідань у справі № 910/9314/21 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, ухвалою від 06.09.2021 це клопотання задоволено.

13.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення.

В судове засідання 20.09.2021 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 18.10.2021.

В судовому засіданні 18.10.2021 представники позивача підтримали позов та просили його задовольнити. Представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі., застосувати строки позовної давності.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 18.10.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.04.1999 Відкрите акціонерне товариство "Нікопольський Південнотрубний завод" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Нікопольський Південнотрубний завод", передало, а Приватна виробничо-комерційна фірма "Галілей" правонаступником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілєй" прийняла векселі №№ 5621, 5622, 5623, 5664, 5665, 5666, 5667, 5668, 5669, 5670, 5675, 5674, 5673, 5672, 5620, 5679, 5681, 5671, 5678, 5677, кожний на суму 100000,00 грн., вексель № 5676 на суму 200000,00 грн., та вексель № 5680 на суму 147436,68 грн. всього на суму 2347436,68 грн. Дата оплати цих векселів - за пред`явленням.

Дані векселі були передані Відкритим акціонерним товариством "Нікопольський Південнотрубний завод", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Нікопольський Південнотрубний завод" заявнику на підставі актів прийому-передачі від 21.04.1999.

12.04.2000 Приватною виробничо-комерційною фірмою «Галілей», правонаступником прав та обов`язків якої є Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Галілєй», на ім`я керуючого відділенням Промінвестбанку направлено факсом лист за вих. №34/18 з проханням направити спецзв`язком на адресу Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський Південнотрубний завод" векселі і акт пред`явлення їх до оплати. Оплату понесених поштових витрат з відправлення пакету фірма "Галілей" зобов`язалася відшкодувати.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач стверджує, що відповідач насправді не направляв оригінали векселів на адресу Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський Південнотрубний завод", останнє їх не отримувало, що підтверджується самим банком, а також рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2008 у справі № 39/150-07 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галілєй» до Акціонерного промислово-інвестиційного банку (закритого акціонерного товариства) в особі Філії «Дніпропетровське Центральне відділення Промінвестбанку» про стягнення 11 233,00 грн та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12-14 грудня 2000 року у справі № 13/255 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський Південнотрубний завод" про стягнення заборгованості за договором поставки.

Оскільки банк зберігає отримані від позивача векселі без достатньої правової підстави, останній, посилаючись на ст. 1212 Цивільного кодексу України, просить суд зобов`язати Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" повернути позивачу оригінали 22 простих векселів на загальну суму 2 347 436,68 грн, виданих Відкритим акціонерним товариством "Нікопольський південнотрубний завод" 21.04.1999, а саме:

- номер векселя по бланку - 5621; дата складання 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5622; дата складання 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5623; дата складання 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5664; дата складання 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5665; дата складання 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя 100000.00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5666; дата складання 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу-за пред`явленням; місце платежу-в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5667; дата складання 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» ( ); строк платежу- за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5668; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5669; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5670; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5675;дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5674; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь,Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5673; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь,Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5672; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополі., Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5620; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5679; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за предявленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5681; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5671; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5678; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5677; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 100000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5676; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 200000,00 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1 , МФО 305534;

- номер векселя по бланку - 5680; дата складання - 21.04.1999 року; місце складання - м. Нікополь; сума векселя - 147436,68 грн. разом з 12% річних; векселедавець - ВАТ «НПТЗ» (); строк платежу - за пред`явленням; місце платежу - в м. Нікополь, Нікопольське відділення ПІБ, р/р НОМЕР_1, МФО 305534.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що рішення судів, на які посилається позивач, не можуть мати преюдиціального значення у даній справі щодо відповідача, будь-які докази отримання Ленінським відділенням Промінвестбанку вказаних векселів від позивача відсутні. Крім того, відповідач просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Позивач, звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У п. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За приписами частин 1, 7 ст. 139 Господарського кодексу, майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів.

Особливим видом майна суб`єктів господарювання є цінні папери.

Згідно зі ст. 194 Цивільного кодексу України, цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Як встановлено у ст. 28 Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у паперовій формі.

Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов`язань та стягнення за векселями визначаються Законом України "Про обіг векселів в Україні".

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про повернення майна - цінних паперів (оригіналів векселів) як таких, що зберігаються відповідачем без достатньої правової підстави.

Главою 83 Цивільного кодексу України врегульовано відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Наведені висновки щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) та від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, положення статті 1212 Цивільного кодексу України визначають загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Норми вказаної статті мають застосовуються для вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану, оскільки зобов`язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки у разі, якщо така правова підстава в подальшому відпала, зокрема, визнана недійсною в установленому порядку, або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого без правової підстави, передбаченої законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 177, частини 1 статті 202, частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 5023/10655/11.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).

Однак, суд зазначає, що у даному випадку позивачем не доведено перед судом стверджувальної ним обставини щодо набуття відповідачем та зберігання ним оригіналів 22 спірних векселів, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватна виробничо-комерційна фірма «Галілєй» звернулася до суду про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Нікопольський південнотрубний завод» заборгованості в сумі 4 641 408,41 грн у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за договором № 155 від 12.02.1998 і додатків до нього №№ 1, 2, 3, 4.

Рішенням Арбітражного суду Дніпропетровської області від 12-14 грудня 2000 року у справі № 13/255 стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Нікопольський південнотрубний завод» на користь Приватної виробничо-комерційної фірми «Галілєй» 3 341 546,88 грн основної заборгованості, 1 099 368,90 грн пені, 200 495,80 відсотків від простроченої суми і 1700 грн витрат по сплаті державного мита; в частині позовних вимог щодо визнання недійсним акту прийому-передачі векселів провадження припинено.

Крім того, у лютому 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Галілей" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку в особі філії "Дніпропетровське Центральне відділення Промінвестбанку" про стягнення частини збитків у розмірі 11000 грн. 00 коп., завданих неналежним виконанням доручення позивача по пред`явленню до оплати векселів на загальну суму 2347436 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПВКФ „Галілей", правонаступником якого є позивач передало для пред`явлення до оплати відповідачеві оригінали простих векселів в кількості 22 шт. (номери з 5720 по 5723; з 5664 по 5681, векселедавець ВАТ «Нікопольський південнотрубний завод»), які в порушення вказівок позивача (передача для пред`явлення к оплаті) були передані відповідачем емітенту ВАТ «НПТЗ», без отримання платежу за вищевказаними векселями, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості своєчасно опротестувати ці векселі та отримати відповідні грошові кошти.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2008 у справі № 39/150-07, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.04.2008, у задоволенні вказаного позову відмовлено за умов недоведення позивачем існування між сторонами договірних відносин з інкасування векселів, та відповідно виникнення обов`язку відповідача здійснити передачу векселів ВАТ „НПТЗ" проти платежу (або акцепту).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19.

Дослідивши зміст судових рішень, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, суд зазначає, що у розумінні наведеного у цих судових рішеннях не було встановлено судом саме фактів отримання банком спірних векселів. Натомість, опис в судовому рішенні позицій сторін встановленням фактів не вважається.

Більше того, підстава звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Галілей" до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку в особі філії "Дніпропетровське Центральне відділення Промінвестбанку" про стягнення збитків обґрунтована якраз протилежними обставинами тим, на які посилається позивач у цьому позові, а саме, що векселі були передані банком емітенту ВАТ «НПТЗ», однак без отримання платежу.

Разом з тим, з Єдиного державного судових рішень судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілей" звернулося з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про розірвання укладеного в усній формі між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілей" та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком в особі філії "Дніпропетровське центральне відділення Промінвестбанку" договору про інкасування векселів, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача для предявлення до оплати векселедавцю оригінали простих векселів в кількості 22 (двадцяти двох) штук (номери з№5720 по №5723; №5664 по №5681).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2012 року у справі № 30/5005/603/2012, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.06.2012, у задоволенні позову відмовлено.

Саме у вказаному рішенні встановлені факти, які суд приймає такими, що мають преюдиціальне значення при розгляді цієї господарської справи.

Так, у справі № 30/5005/603/2012 суд встановив, що направлений 12.04.2000 приватною виробничо - комерційною фірмою "Галілей", правонаступником прав та обов`язків якої є позивач, на ім`я керуючого Ленінським відділенням Промінвестбанку Гречко Т.І. лист за вих. №34/18 містить прохання направити спецзв`язком на адресу Нікопольського південнотрубного заводу векселі і акт пред`явлення їх до оплати. Оплату понесених поштових витрат з відправлення пакету фірма "Галілей" гарантувала.

12.04.2000 відповідач здійснив пересилання засобами спецзв`язку на адресу Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський південнотрубний завод" отриманих від позивача векселів разом із наданими ним двома екземплярами актів для пред`явлення. Пакет із векселями надійшов до одержувача 13.04.2000 і був отриманий уповноваженою особою адресату, про що свідчить підпис та печатка адресата на повідомленні про вручення пакету із переліком номерів векселів у пакеті.

Понесені банком витрати по відправленню пакету з векселями та актом пред`явлення до оплати в сумі 211 грн. 83 коп. було відшкодовано позивачем, що підтверджується випискою банку з особистого рахунку позивача № НОМЕР_2 .

Крім того, вказані обставини також визнані такими, що не потребують доказування, у рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.09.2017 у справі № 182/741/17, залишеним без змін постановою, Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2008, яким відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілєй" у задоволенні заяви про визнання втрачених векселів недійсними та відновлення права на них.

Отже, з наведеного вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" дійсно отримало від позивача спірні векселі, однак передало їх Відкритому акціонерному товариству "Нікопольський Південнотрубний завод", а тому стверджувати про те, що відповідач має в наявності та незаконно зберігає спірні 22 векселі, правових підстав немає, а позивачем такого факту доведено не було.

При цьому, наданий позивачем лист ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Нікопольський південнотрубний завод" Д.В. Верченка № 25 від 26.03.2019, адресований позивачу, про те, що в отриманому 13.04.2000 від Ленінського відділення Промінвестбанку пакеті знаходились акти пред`явлення векселів, а самі оригінали векселів були відсутні, суд не приймає в якості належного доказу, оскільки такі відомості ґрунтуються виключно на поясненнях Д.В. Верченка, нічим не підтверджених.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Отже, підсумовуючи викладене, суд робить висновок, що у даному випадку позивачем не доведено належними засобами доказування самого факту набуття відповідачем майна (векселів) позивача, а тому відсутні підстави для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Врахувавши наведене, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 25.10.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко