УХВАЛА

21 жовтня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/20111/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Баранець О.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи - підприємця Сажина Олексія Євгеновича

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 (суддя Демидов В.О.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2021 (колегія суддів: Кропивна Л.В., Зубець Л.П., Попікова О.В.)

у справі за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

до фізичної особи - підприємця Сажина Олексія Євгеновича (далі - ФОП Сажин О.Є.)

про стягнення 28 733,29 грн,

В С Т А Н О В И В:

1. Господарський суд міста Києва рішенням від 23.04.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2021, позов задовольнив частково; стягнув з відповідача на користь позивача 25 760,76 грн заборгованості, 1 098,85 грн 3 % річних, 1 102, 71 грн інфляційних втрат та 2 045,60 грн судового збору.

2. 25.09.2021 ФОП Сажин О.Є. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2021, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

4. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

5. Відповідно до п.9 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

6. Відповідно до п.2 ч.3 ст.287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

7. У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.163 ГПК).

8. Згідно з ч.7 ст.12 ГПК для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

9. Скаржник оскаржує судові рішення, якими вирішено спір про стягнення 28 733,29 грн, а тому вони не підлягають касаційному оскарженню.

10. Скаржник стверджує, що подана ним скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для нього та він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи (підпункти а), б), в) п.2 ч.3 ст.287 ГПК). Однак, такі твердження скаржника належним чином не обґрунтовані.

11. Скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій незаконно поклали на нього обов`язок зі сплатити коштів за утримання майна, власником якого є інша особа, а скаржник лише діяв від імені даної особи як представник при укладанні відповідного договору, що, на думку скаржника, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

12. Фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. При цьому, скаржник не наводить жодних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі нормативних актів.

13. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

14. Винятковість вказаної справи для нього, скаржник обґрунтовує тим, що суди попередніх інстанцій, безпідставно поклавши на нього обов`язок нести тягар утримання майна власником якого він не є, порушили права скаржника.

15. Наведені у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень не дають підстав для висновку про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для скаржника, оскільки зазначені доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійснені судами під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи.

16. Твердження скаржника що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, він обґрунтовує тим, що оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 у справі №910/20111/20 набрало законної сили, то позивач, посилаючись на вказане рішення, отримав право згідно з ч.4 ст.75 ГПК стягнути зі скаржника кошти на утримання нежитлового приміщення і за інший період часу; при цьому скаржник не обґрунтовує зазначену підставу посиланням на те, про які саме обставини йдеться та у якій саме справі такі обставини потребують спростування.

17. Верховний Суд дослідив та оцінив ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. З урахуванням цього, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для скаржника. Скаржник також не довів ту обставину, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

18. Верховний Суд зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів". Незгода з рішенням суду попередньої інстанції не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.

19. При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

20. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст.17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

21. Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені п.2 ч.3 ст.287 ГПК випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

22. Згідно з п.1 ч.1 ст.293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

23. Оскільки касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК, колегія суддів вважає, що скаржником не дотримано умову допуску цієї справи до касаційного оскарження.

24. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Сажин О.Є. на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2021 у справі №910/20111/20, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

25. Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та про зупинення виконання оскаржуваних рішень, які підлягають залишенню без розгляду, оскільки суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/20111/20 за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця Сажина Олексія Євгеновича на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2021.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді О. Баранець

І. Кондратова