ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. Справа№ 910/1796/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Владимиренко С.В.

Попікової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Кочурової Т.О.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 06.10.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021, повний текст якого складено 24.06.2021

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021, повний текст якого складено 24.06.2021

у справі №910/1796/21 (суддя Ягічева Н. І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

про стягнення 1 613 684,27 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" (надалі - позивач, підрядник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (надалі - ДП НАЕК "Енергоатом") про стягнення 1 426 883,44 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором "виконання будівельно-монтажних робіт. Технічне переоснащення ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. СК-2. Удосконалення дільниці дезактивації. Впровадження технології ультразвукової дезактивації" №20925-19/20-121-11-19-08129 від 13.06.2019 в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 226 459,50 грн основного боргу, 58 658, 66 грн інфляційних втрат, 105 878, 74 грн пені та 35 886, 54 грн 3% річних.

20.04.2021 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в судовому засіданні 21.04.2021 також подана аналогічна заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до яких позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь: 1 226 459,50 грн основного боргу, 37 388,47 грн 3% річних, 92 279,81 грн інфляційних втрат, 186 013,02 грн пені, 71 543,47 грн штрафу.

Вказана заява була прийнята судом першої інстанції, подальший розгляд справи здійснювався з її врахуванням.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/1796/21 позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" основну заборгованість у розмірі 1 226 459 грн 50 коп., інфляційні втрати у розмірі 92 279 грн 81 коп., пеню у розмірі 186 013 грн 02 коп., штраф у розмірі 71 543 грн 47 коп., 3% річних у розмірі 37 388 грн 47 коп. та 24 205 грн 26 коп. витрат зі сплати судового збору.

Суд виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними у заявленому розмірі.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" витрат на професійну правничу допомогу у сумі 23 000 грн 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Щодо скарги на рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі №910/1796/21 скасувати в частині стягнення пені та штрафу та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Підставами для скасування судового рішення відповідач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції.

Відповідає вважає, що вимоги про стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягають, оскільки, умовами договору не передбачено стягнення пені та штрафу з несвоєчасну оплату виконаних робіт.

Вказує, що судом не було враховано висновків щодо застосування статті 231 Господарського кодексу України у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18.

Щодо скарги на додаткове рішення.

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", не погоджуючись з вказаним вище додатковим рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі №910/1796/21 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" витрат на професійну правничу допомогу.

Скаржник наголошує, що заявлений розмір витрат не є спів мірним зі складністю спору, є завищеним, не відповідає критеріям реальності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 10.08.2021, апеляційні скарги передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/1796/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі №910/1796/21. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 до розгляду на 13.09.2021 о 17:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 08.09.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 08.09.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

В ході розгляду справи склад колегії суддів змінювався та розгляд скарги відкладався.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021, у зв`язку з перебуванням суддів суддів Євсікова О.О. та Мартюк А.І., які входять до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/1796/21.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі №910/1796/21 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Владимиренко С.В.

У судовому засіданні від 13.09.2021 оголошено перерву до 06.10.2021 на 16:00 год.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" у поданому відзиві зазначило, що оскаржене рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. Скаржник наполягає, що відповідач є суб`єктом господарювання, що відноситься до державного сектору економіки тому нарахування пені здійснюється на підставі ч.2 ст.231 ГК України.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" у поданому відзиві просив оскаржене додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 06.10.2021 з`явилися усі учасники апеляційного провадження.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явилися. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлені у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення.

Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 06.10.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного апеляційного перегляду справи, розгляд скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційні скарги на рішення та додаткове рішення задовольнити частково, оскаржене рішення у даній справі та додаткове рішення змінити, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

29.05.2019 між ТОВ "П`ята стража комплект" (далі - позивач, підрядник) та ДП НАЕК "Енергоатом" (далі - відповідач, замовник) був укладений договір "виконання будівельно-монтажних робіт. Технічне переоснащення ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. СК-2. Удосконалення дільниці дезактивації. Впровадження технології ультразвукової дезактивації" №20925-19/20-121-11-19-08129 (надалі - "Договір").

Відповідно до п. 1.1 замовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати на свій ризик власними силами в межах вартості робіт, визначеної на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації, роботи на об`єкті ВП ЗАЕС по темі: "Виконання будівельно-монтажних робіт. Технічне переоснащення. ВП "Запорізька АЕС", м. Енергодар, Промислова, 133. СК-2. Удосконалення дільниці дезактивації. Впровадження технології ультразвукової дезактивації".

Згідно з п. 2.1 Договору вартість робіт за цим договором складає: 1 115 526,23 грн.; окрім того ПДВ 223 105,25 грн.; разом 1 338 631,48 грн.

Відповідно до п. 2.4. Договору сторони домовились, що оплата виконаних робіт за договором здійснюється на підставі довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3), оформленої у встановленому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Підрядника протягом 45 календарних днів від дати підписання довідки Замовником.

Оплата замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку (п. 2.2 Договору).

Пунктом 2.6 Договору сторони дійшли згоди про те, що підрядник зобов`язаний надати замовнику податкову накладну, за формою, визначеною чинною редакцією наказу Мінфіну №13074 від 13.12.2015, складену в електронній формі з дотримання умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її електронну адресу замовника " та @mgw.npp.zp.ua" протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи на загальну суму 1 326 459,50 грн, в тому числі ПДВ 221 076,58 грн, що підтверджується довідкою по вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2019, яка підписана сторонами без зауважень та заперечень, актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 №1-20925-12, актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 №2-20925-12, актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 №3-20925-12, актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 №4-20925-12, актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 №5-20925-12, актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 №6-20925-12, актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 №7-20925-12, актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 №8-20925-12, актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 №9-20925-12, актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 №10, які також підписані сторонами без зауважень та заперечень.

13.04.2020 відповідачем було сплачено виконані роботи на суму 100 000, 00 грн.

Крім того, сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 29.05.2019 по 16.06.2020 за договором, відповідно до якого відповідач повністю погодився з наданими розрахунками та підтвердив наявність заборгованості перед заявником в сумі 1 226 459,50 грн.

Також, як вказує позивач, ним було направлено на електронні адреси відповідача податкові накладні.

Відповідач не оплатив вказану суму боргу, що слугувало підставою для звернення із даним позовом до суду про стягнення боргу, а також стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що остання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що укладений між сторонами Договір є договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України та Глави 33 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 2.2 Договору у відповідача наявна заборгованість з оплати виконаних позивачем на підставі Договору, а строк виконання такого зобов`язання на момент звернення позивача із позовною заявою до суду настав.

Відповідно до п. 2.4. Договору сторони домовились, що оплата виконаних робіт за договором здійснюється на підставі довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3), оформленої у встановленому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Підрядника протягом 45 календарних днів від дати підписання довідки Замовником.

Оплата замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку (п. 2.2 Договору).

Посилання відповідача на те, що строк оплати вартості робіт у розмірі суми ПДВ настає з моменту пред`явлення вимоги позивачем судом першої інстанції правомірно відхилено, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач не отримав податкову накладну, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі -"non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Крім того, у розгляді цього спору судом враховано, що згідно наявної у справі відповіді на претензію вих.№28-22/17712 від 18.08.2020, відповідач гарантував оплату заборгованості з врахуванням ПДВ - невідкладно; також матеріали справи містять акт звірки взаємних розрахунків за період 29.05.2019 по 15.01.2021 за Договором №20925-19 від 29.05.2019, який підписаний без зауважень і заперечень та скріплений печатками з боку обох сторін, а також наявний лист, яким відповідач повідомляв про погашення кредиторської заборгованості, з урахуванням ПДВ.

Отже, відповідна поведінка відповідача надала Товариству з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" підстави для розумних сподівань (очікувань), що ним буде виконано свої зобов`язання за Договором №20925-19/20-121-11-19-08129 від 13.06.20219, необхідні для одержання оплати за виконані роботи.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача заборгованості за виконані згідно договору роботи. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з ДП НАЕК "Енергоатом" боргу у розмірі 1 226 459,50 грн є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення 37 388,47 грн 3% річних, 92 279,81 грн інфляційних втрат, 186 013,02 грн пені, 71 543,47 грн штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 37 388,47 грн 3% річних, 92 279,81 грн інфляційних втрат.

Що стосується заявленого розміру штрафу та пені суд зазначає про таке.

Відповідач оскаржив судове рішення в частині стягнення пені та штрафу. Зокрема наполягає на тому, що умовами договору не передбачено стягнення пені та штрафу за несвоєчасну оплату виконаних робіт, а абз. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України визначає можливість стягнення штафу та пені за не грошове зобов`язання.

Суд зазначає, що позивачем нараховано та заявлено до стягнення 186 013,02 грн пеню за загальний період із 30.01.2020 по 29.07.2020, а також штраф у розмірі 71 543,47 грн.

Правовою підставою нарахування пені та штрафу позивач називає статті 230, ч. 4 ст. 231, ч. 6 ст. 231 ГК України, а також статтю 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Крім того, у розрахунку від 19.04.2021 позивач також вказує на абз. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України.

Суд першої інстанції, враховуючи положення абз. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України дійшов висновку про задоволення штрафу та пені у заявленій сумі.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, при цьому вважає необхідним зазначити про наступне.

Особливості господарсько-правової відповідальності визначені ГК України. Так, за частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 ГК України).

За частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 зазначила, що за наведеними вище положеннями ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією з форм здійснення державою регулювання господарської діяльності. Водночас за змістом статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою, зокрема, на зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, та здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Так, за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Таким чином, тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

Стаття 231 ГК України регулює розмір штрафних санкцій таким чином: «Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією».

З аналізу положень статті 231 ГК України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Так, частина друга статті 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина третя цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у частині другій статті 231 ГК України.

Частиною четвертою статті 231 ГК України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення частини шостої статті 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 ГК України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим за частиною другою статті 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», частинами чотирнадцятою-шістнадцятою статті 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», частиною другою статті 36 Закону України «Про телекомунікації».

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як вже було зазначено судом, правовою підставою нарахування пені та штрафу позивач називає статті 230, ч. 4 ст. 231, ч. 6 ст. 231 ГК України, а також статтю 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Крім того, у розрахунку від 19.04.2021 позивач також вказує на абз. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України.

Однак, дослідивши зміст договору №20925-19/20-121-11-19-08129 від 13.06.2019, суд апеляційної інстанції встановив, що таким не встановлено відповідальності покупця у вигляді пені та штрафу за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання щодо оплати поставленого йому товару.

Відтак, позивачем не обгрунтовано наявності підстав для нарахування та стягнення з відповідача пені та штрафу.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, не звернув уваги на те, що умовами договору не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а частина шоста статті 231 ГК України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію.

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскаржене рішення у даній справі слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість у розмірі 1 226 459 грн 50 коп., інфляційні втрати у розмірі 92 279 грн 81 коп., 3% річних у розмірі 37 388 грн 47 коп., а в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 186 013 грн 02 коп. та штрафу у розмірі 71 543 грн 47 коп., - відмовити.

Щодо оскарження додаткового рішення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" основну заборгованість у розмірі 1 226 45 9 грн. 50 коп., інфляційні втрати у розмірі 92 279 грн. 81 коп., пеню у розмірі 186 013 02 коп., штраф у розмірі 71 грн 47 коп., 3% річних у розмірі 37 388 грн 47 коп. та 24 205 грн. 26 коп. витрат зі сплати судового збору.

У тексті позовної заяви позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.

03.06.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат, в якому заявник просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 23 000,00 грн.

15.06.2021 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання в порядку ст. 42, 126 ГПК України, в якому не погоджується з заявленим розміром витрат на правничу допомогу та просить зменшити їх розмір.

Суд першої інстанції, зважаючи на те, що відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, які підлягають розподілу між сторонами, з метою дотримання співмірності між заявленими позовними вимогами і витратами, здійсненими позивачем на оплату адвокатських послуг, дійшов висновку, що витрати, понесені позивачем за надання правової допомоги в розмірі 23 000,00 грн є обґрунтованими.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Матеріали справи свідчать, що у позовній заяві позивачем було наведено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат та заявлено про покладення судових витрат на правничу допомогу орієнтовно в сумі 80000,00 грн. на відповідача.

03.06.2021 року до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат, в якому заявник просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 23 000,00 грн

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання юридичних послуг №130420/1 від 13.04.2020, додаток №1 до договору наданні юридичних послуг від 13.04.2020, додаткова угода від 28.12.2020, акт про надання юридичних послуг від 03.05.2022.

Судом встановлено, що 13.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" (клієнт) та Адвокатським бюро "Пшесмецька Т.М." укладено договір про надання юридичних послуг №130420/1 від 13.04.2020, відповідно до якого виконавець приймає зобов`язання надати юридичні послуги замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги на умовах та в строки, що передбачені цим договором.

Відповідно до п. 4.1. договору, вартість юридичних послуг, що надаються на умовах цього договору, зазначається сторонами згідно із замовленням на надання юридичних послуг та переліком юридичних послуг.

Оплата юридичних послуг здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця протягом трьох банківських днів з дати підписання сторонами Актів про надання послуг, якщо інший строк оплати на визначено в самому акті (п. 4.2. договору).

Відповідно до акту про надання юридичних послуг відповідно до договору №130420/1 від 03.06.2021 адвокатським об`єднанням надано, а клієнтом прийнято послуги на підставі договору на загальну суму 23 000,00 грн.

Повноваження адвоката Пшесмецької Т.М. підтвердженні ордером серії ВЕ №1027670 від 17.03.2021 та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія МК №001193 від 27.07.2017.

Доказів оплати позивачем адвокатських послуг в сумі 23 000,00 грн до матеріалів справи не долучено.

Разом з тим, суд враховує, що об`єднана палата Верховного Суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, судом правомірно відхилено доводи відповідача про необхідність доказів оплати наданих юридичних послуг.

В той же час, відповідачем зауважено про те, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката, які заявлені позивачем, є неспівмірними, необґрунтованими та непропорційними до предмета спору в зв`язку з чим просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Як було зазначено, суд першої інстанції, встановивши обставини, викладені у ч. 5 ст. 129 та ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, а також приймаючи до уваги наслідки вирішення даної справи- задоволення позовних вимог у повному обсязі дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача по сплаті професійної правничої допомоги (адвоката) у розмірі 23 000,00 грн.

Однак, колегія суддів частково не погоджується із зазначеним висновком суду, зважаючи на наступне.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно п.1 ч.ч. 4, 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, у справі від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, у додатковій постанові Великої палати Верховного Суду у справі № 9901/350/18 від 12.09.2019.

При цьому, суд враховує, що надані копії документів на підтвердження адвокатських послуг, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У Акті від 03.06.2021 про надання юридичних послуг визначено наступні послуги (т. 1 а.с. 195) на загальну 23 000,00 грн:

- аналіз документів наданих Замовником (4 годин);

- проаналізовано судову практику та нормативно-правові акти стосовно питань стягнення збитків та штрафних санкцій за договорами підряду, укладання/виконання договорів підряду з урахуванням положень ЗУ «Про публічні закупівлі» станом на січень 2021 року (4 години);

- складено позовну заяву про стягнення збитків та штрафних санкцій за Договором № 20925-19/20-121-11-19-08129 від 29.05.2019, укладеного між ТОВ «П`ята стража комплект» та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (4 години);

- складено відповідь на відзив у справі № 910/1796/21 (2 години);

- складено заяву про збільшення позовних вимог у справі № 910/1796/21 з проведенням нового розрахунку штрафних санкцій (2 години);

- участь у судовому засіданні у справі № 910/1796/21 17.03.2021;

- участь у судовому засіданні у справі № 910/1796/21 21.04.2021;

- участь у судовому засіданні у справі № 910/1796/21 12.05.2021;

- участь у судовому засіданні у справі № 910/1796/21 03.06.2021.

Відповідно до переліку юридичних послуг до договору про надання юридичних послуг від 13.04.2021 сторонами узгоджено найменування, перелік юридичних послуг та їх вартість. (т. 1 а.с. 193)

Проаналізувавши детальний опис наданих позивачу адвокатом Т.М. Пшесмецькою послуг, а також подані документи, колегія суддів вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є не співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

При цьому суд зазначає, що наданий акт прийому передачі виконаних робіт від 03.06.2021 не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На думку суду послуги щодо аналізу документів наданих замовником (4 години); аналіз судової практики та нормативно-правових актів стосовно питань стягнення збитків та штрафних санкцій за договорами підряду, укладання/виконання договорів підряду з урахуванням положень Закону України «Про публічні закупівлі» станом на січень 2021 року 4 години (вартістю 4 000,00 грн згідно вартості вказаній у переліку юридичних послу до договору) поглинаються підготовкою позовної заяви, тому у їх задоволенні суд вважає за необхідне відмовити.

Крім того, додатково що стосується оцінки дій, як аналіз судової практики на які адвокатом було потрачено 4 години (вартістю 4 000,00 грн згідно вартості вказаній у переліку юридичних послу до договору), суд вважає необхідним зазначити, що такі дії є непідтвердженими, оскільки як у позовній заяві так і у відповіді на відзив не міститься посилання на судову практику.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані представником позивача докази, приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, колегія суддів вважає, що заява позивача підлягає частковому задоволенню у сумі 15 000,00 грн, оскільки цей розмір судових витрат відповідно до статті 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. В іншій частині заяви у усмі 8000,00 грн, слід відмовити через необґрунтованість та безпідставність.

Водночас, за змістом частини четвертої статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову, - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням вимог апеляційної скарги, за результатами розгляду якої судом апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення 186 013,02 грн та штрафу у розмірі 71 543,47 грн з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, у відповідності до пункту третього частини четвертої ст. 129 ГПК України, витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем при розгляді позовної заяви, підлягають стягненню з позивача в розмірі 12 605 грн 88 коп.

Інші аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. В іншій частині додаткового рішення висновки суду є правомірними та обґрунтованими, підстави для його скасування відсутні.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За результатом апеляційного перегляду рішення, колегія суддів дійшла висновку оскаржене рішення змінити в частині необгрунтованого стягнення штафу та пені, щодо іншої частини рішення колегія суддів вважає його законним та обґрунтованим.

Додаткове рішення також слід змінити в частині необгрунтованого стягнення 8000,00 грн, щодо іншої частини додаткового рішення колегія суддів вважає його законним та обґрунтованим, однак у зв`язку із часковим скасуванням судового рішення судом апеляційної інстанції застосовано частину четверту статті 129 ГПК України.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції, покладаються на позивача.

Крім того, 06.10.2021 через віддлі документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат, якому останній просив стягнути з відповідача 14500,00 витрат на професійну правничу допомогу.

За результатом апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/1796/21 задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/1796/21 змінити.

Рзглянувши у судовому засіданні від 06.10.2021 названу заяву, колегія суддів дійшла висновку відмовити у її задоволенні, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини другої зазначеної статті належать витрати на професійну правничу допомогу.

Абзацом першим ч. 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Водночас, згідно з вимогами ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи те, що апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/1796/21 задоволено, а рішення суду змінено, колегія суддів, на підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України, дійшла висновку про відмову в задоволення заяви представника позивача від 06.10.2021 про покладення витрат з надання правничої допомоги на відповідача. Крім того, обставин, з яким ч. 9 ст. 129 ГПК України визначено можливість покласти судові витрати незалежно від вирішення спору, не встановлено у даній справі.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/1796/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/1796/21 змінити, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції.

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, будинок 133; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" (вул. Будіндустрії, 5-Б, Київ, 01013, ) основну заборгованість у розмірі 1 226 459 (один мільйон двісті двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 50 коп., інфляційні втрати у розмірі 92 279 (дев`яносто дві тисячі двісті сімдесят дев`ять) грн. 81 коп., 3% річних у розмірі 37 388 (тридцять сім тисяч триста вісімдесят вісім) грн 47 коп. та 20 341 (двадцять тисяч триста сорок один) грн. 92 коп. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову щодо стягнення пені у розмірі 186 013 (сто вісімдесят шість тисяч тринадцять) 02 коп. та штрафу у розмірі 71 543 (сімдесят одну тисячу п`ятсот сорок три) грн 47 коп. відмовити».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" (вул. Будіндустрії, 5-Б, Київ, 01013, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, будинок 133; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 19355964) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 5 795 (пять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн 02 коп.

2. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі №910/1796/21 задовольнити частково.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 у справі №910/1796/21 змінити. Викласти резолютивну частину додаткового рішення у наступній редакції:

«Заяву Товариство з обмеженою відповідальність "П`ята стража комплект" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/1796/21 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, будинок 133; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" (вул. Будіндустрії, 5-Б, Київ, 01013, ) витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 605 (п`ятнадцять тисяч) грн 88 коп.

В іншій частині заяви відмовити».

3. Доручити Господарського суду міста Києва видати накази.

4. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята стража комплект" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/1796/21, понесених у суді апеляційної інстанції, - відмовити.

5. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 01.11.2021, після виходу судді Попікової О.В. з лікарняного.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.В. Владимиренко

О.В. Попікова