РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2021Справа № 910/6824/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум"

про стягнення 21 758 762,18 грн.

Представники сторін:

від позивача: Самелюк Т.А., довіреність № 1876/04 від 22.12.2020;

від відповідача: Ігнатьєв О.Р., довіреність б/н від 13.10.2021;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Білоцерківська теплоелектроцентраль» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скела Терциум» про стягнення 21 758 762,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 013-2018 від 29.05.2018 та після здійсненої позивачем попередньої оплати, не поставив позивачу обумовлений договором товар, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 16 474 335,78 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 486 171,02 грн та інфляційні втрати у розмірі 3 798 255,38 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення

11.05.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 14.06.2021.

10.06.2021 представником відповідача подано клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

У судове засідання 14.06.2021 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами розгляду клопотання представника відповідача про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву, судом постановлено ухвалу про продовження відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву до 30.06.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 19.07.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

01.07.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що повернення грошових коштів здійснювалося відповідачем добровільно, а не згідно вимоги позивача, а зазначення призначення платежу «повернення оплати за газ природний згідно листа б/н від 23.08.2018» відповідачем пояснюється тим, що перший платіж (повернення) в розмірі 5 000 000,00 грн. здійснено згідно платіжного доручення № 508 від 23.08.2018, а отже для застосування позивачем частини 2 ст. 530 ЦК України, а саме для відліку семиденного строку з дня пред`явлення вимоги для відповідного застосування відповідальності, що передбачена статтею 625 ЦК України, позивачу необхідно було направити відповідачу таку вимогу, шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури), тощо, підтвердження чого матеріали справи не містять.

Таким чином, відповідач зазначає, що не визначає позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, вважає, що розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань зроблені позивачем без достатньої правової підстави, а отже вимога позивача про їх стягнення з відповідача задоволенню не підлягають.

15.07.2021 представником позивача направлено засобами поштового зв`язку відповідь на відзив.

У судове засідання 19.07.2021 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 09.08.2021.

30.07.2021 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

У судове засідання 09.08.2021 представники сторін з`явились, представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 13.09.2021.

13.09.2021 представником відповідача подано клопотання про продовження процесуальних строків, в обґрунтування якого, відповідачем зазначено про те, що сторони перебувають в процесі переговорів.

У судове засідання 13.09.2021 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 04.10.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

04.10.2021 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 04.10.2021 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами розгляду клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, заслухавши пояснення представника позивача, судом залишено означене клопотання без задоволення, у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки позивачем не підтверджено продовження переговорів між сторонами з метою мирного врегулювання спору.

При цьому, суд також враховує, що відповідачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про неможливість участі представника у судовому засіданні 04.10.2021 та неявка представника відповідача не є першою неявкою у підготовче засіданні.

Також, судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, та відсутності будь-яких посилань на можливість надання нових доказів, в зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.10.2021.

У судове засідання 18.10.2021 представники сторін з`явились.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 18.10.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Скела Терциум» (далі - постачальник, відповідач) та Приватним акціонерним товариством «Білоцерківська теплоелектроцентраль» (далі - покупець, позивач) укладено Договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 013-2018 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2018 році природний газ, а споживач - прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього Договору.

Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього Договору, споживач визначає самостійно (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору передача газу за цим Договором здійснюється у пунктах приймання-передачі на підставі даних комерційного обліку розташованого на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем. Право власності на газ переходить від постачальника у пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальністю пов`язану з правом власності на газ.

Згідно з п. 1.5 Договору розподіл природного газу за цим Договором здійснює оператор газорозподільних мереж, а саме ПАТ «Київоблгаз», з яким споживач уклав відповідний договір.

Пунктом 2.1 Договору узгоджено, що річний плановий обсяг постачання газу - 10 800 тис. куб.м.

У відповідності до п. 2.2 Договору підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.4 цього Договору, вважається узгодженням сторонам загального обсягу переданого газу у відповідному місяця постачання газу.

Згідно з п. 2.6 Договору обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених Договором розподілу природного газу, укладеним між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРС.

Пунктом 4.5 Договору узгоджено, що оплата вартості за замовлені обсяги газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом перерахування їх на рахунок постачальника наступними плановими платежами: 33% - оплата до 30 числа місяця, який передує місяцю споживання природного газу; 33% - оплата до 10 числа місяця споживання природного газу; 34% - оплата до 20 числа місяця споживання природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично поставлений/спожитий обсяг природного газу, що не призвів до негативного місячного небалансу, здійснюється споживачем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем споживання/постачання (п. 4.6 Договору).

Відповідно до п. 4.7 Договору в платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково зазначити номер Договору, дату його підписання.

Згідно з п. 4.10 Договору сума, яка сплачена споживачем понад вартість фактично переданих обсягів газу, зараховується сторонами в рахунок майбутніх авансових платежів при умові, що споживач не має перед постачальником заборгованості по оплаті за газ.

Пунктом 5.4 Договору узгоджено, що постачальник зобов`язаний при проведенні кінцевого розрахунку за цим Договором за наявності вимоги споживача повернути кошти, що сплачені споживачем впродовж дії Договору та рахуються як переплата.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині постачання газу 01.06.2018 до 31.12.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 Договору).

На виконання умов Договору, позивачем перераховано відповідачу оплату за пиродний газ на загальну суму 135 336 897,76 грн. згідно платіжних доручень № 1400 від 20.06.2018 на суму 5 000 000,00 грн., № 1669 від 24.07.2018 на суму 9 315 820,80 грн., № 1672 від 25.07.2018 на суму 3 105 273,60 грн., № 1679 від 26.07.2018 на суму 3 105 273,60 грн., № 1682 від 27.07.2018 на суму 6 150 830,40 грн., № 1701 від 30.07.2018 на суму 3 102 801,60 грн., № 1702 від 30.07.2018 на суму 3 218 568,00 грн., № 1714 від 31.07.2018 на суму 3 160 684,80 грн., № 1713 від 31.07.2018 на суму 2 757 831,11 грн., № 1715 від 31.07.2018 на суму 18 000 000,00 грн., № 1716 від 31.07.2018 на суму 21 000 000,00 грн., № 1717 від 31.07.2018 на суму 28 000 000,00 грн., № 1733 від 01.08.2018 на суму 427 532,47 грн., № 1735 від 01.08.2018 на суму 3 160 684,80 грн., № 1742 від 02.08.2018 на суму 3 160 684,80 грн., № 1781 від 03.08.2018 на суму 2 160 000,00 грн., № 1801 від 06.08.2018 на суму 510 911,78 грн., № 1812 від 07.08.2018 на суму 10 000 000,00 грн., № 1834 від 09.08.2018 на суму 10 000 000,00 грн.

В свою чергу, на виконання умов Договору відповідачем поставлено позивачу, а позивачем прийнято природний газ згідно Актів приймання-передачі природного газу від 30.06.2018 на суму 74 757 831,11 грн. та від 31.07.2018 на суму 22 104 730,87 грн.

Листом б/н від 23.08.2018 позивач звернувся до відповідача із вимогою повернути попередню оплату за природний газ в сумі 38 474 335,78 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково повернув позивачу попередню оплату у розмірі 22 000 000,00 грн. згідно платіжних доручень № 2254 від 29.08.2018 на суму 2 200 000,00 грн., № 2255 від 29.08.2018 на суму 2 800 000,00 грн., № 508 від 23.08.2018 на суму 5 000 000,00 грн., № 29 від 28.09.2018 на суму 2 000 000,00 грн., № 2276 від 14.09.2018 на суму 2 000 000,00 грн., № 229 від 27.03.2019 на суму 7 000 000,00 грн., зазначивши у вищезазначених платіжних дорученнях у призначенні платежу «повернення оплати за газ природний згідно листа б/н від 23.08.2018» та згідно платіжного доручення № 3953 від 15.09.2020 на суму 1 000 000,00 грн., у призначенні платежу якого, зазначено «повернення попередньої оплати за газ природний зг. вих. листа № 567/10 від 30.03.2020».

Як зазначає позивач, станом на 22.04.2021 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем з повернення грошових коштів (попередньої оплати) в сумі 16 474 335,78 грн., які відповідач з огляду на лист позивач б/н від 23.08.2018, зобов`язаний був повернути до 30.08.2018.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву зазначає, що повернення грошових коштів здійснювалося відповідачем добровільно, а не згідно вимоги позивача, а зазначення призначення платежу «повернення оплати за газ природний згідно листа б/н від 23.08.2018» відповідачем пояснюється тим, що перший платіж (повернення) в розмірі 5 000 000,00 грн. здійснено згідно платіжного доручення № 508 від 23.08.2018, а отже для застосування позивачем частини 2 ст. 530 ЦК України, а саме для відліку семиденного строку з дня пред`явлення вимоги для відповідного застосування відповідальності, що передбачена статтею 625 ЦК України, позивачу необхідно було направити відповідачу таку вимогу, шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури), тощо, підтвердження чого матеріали справи не містять.

Таким чином, відповідач зазначає, що не визначає позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, вважає, що розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань зроблені позивачем без достатньої правової підстави, а отже вимога позивача про їх стягнення з відповідача задоволенню не підлягають.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.ст. 663, 664 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.5 Договору узгоджено, що оплата вартості за замовлені обсяги газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом перерахування їх на рахунок постачальника наступними плановими платежами: 33% - оплата до 30 числа місяця, який передує місяцю споживання природного газу; 33% - оплата до 10 числа місяця споживання природного газу; 34% - оплата до 20 числа місяця споживання природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично поставлений/спожитий обсяг природного газу, що не призвів до негативного місячного небалансу, здійснюється споживачем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем споживання/постачання (п. 4.6 Договору).

Відповідно до п. 4.7 Договору в платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково зазначити номер Договору, дату його підписання.

На виконання умов Договору, позивачем перераховано відповідачу оплату за пиродний газ на загальну суму 135 336 897,76 грн. згідно платіжних доручень № 1400 від 20.06.2018 на суму 5 000 000,00 грн., № 1669 від 24.07.2018 на суму 9 315 820,80 грн., № 1672 від 25.07.2018 на суму 3 105 273,60 грн., № 1679 від 26.07.2018 на суму 3 105 273,60 грн., № 1682 від 27.07.2018 на суму 6 150 830,40 грн., № 1701 від 30.07.2018 на суму 3 102 801,60 грн., № 1702 від 30.07.2018 на суму 3 218 568,00 грн., № 1714 від 31.07.2018 на суму 3 160 684,80 грн., № 1713 від 31.07.2018 на суму 2 757 831,11 грн., № 1715 від 31.07.2018 на суму 18 000 000,00 грн., № 1716 від 31.07.2018 на суму 21 000 000,00 грн., № 1717 від 31.07.2018 на суму 28 000 000,00 грн., № 1733 від 01.08.2018 на суму 427 532,47 грн., № 1735 від 01.08.2018 на суму 3 160 684,80 грн., № 1742 від 02.08.2018 на суму 3 160 684,80 грн., № 1781 від 03.08.2018 на суму 2 160 000,00 грн., № 1801 від 06.08.2018 на суму 510 911,78 грн., № 1812 від 07.08.2018 на суму 10 000 000,00 грн., № 1834 від 09.08.2018 на суму 10 000 000,00 грн.

У відповідності до п. 2.2 Договору підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.4 цього Договору, вважається узгодженням сторонам загального обсягу переданого газу у відповідному місяця постачання газу.

На виконання умов Договору відповідачем поставлено позивачу, а позивачем прийнято природний газ на суму 96 862 561,98 грн. згідно Актів приймання-передачі природного газу від 30.06.2018 на суму 74 757 831,11 грн. та від 31.07.2018 на суму 22 104 730,87 грн., підписаних сторонами без заперечень та зауважень.

Доказів на підтвердження поставки природного газу за Договором на всю суму здійсненої передоплати, відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97- ВР від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23.10.1991, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого «права власності».

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, за висновками суду, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Агрокомплекс проти України»).

Листом б/н від 23.08.2018 позивач звернувся до відповідача із вимогою повернути попередню оплату за природний газ в сумі 38 474 335,78 грн.

Водночас, відповідач заперечує факт отримання Листа позивача б/н від 23.08.2018 та зазначає, що повернення грошових коштів здійснювалося відповідачем добровільно, а не згідно вимоги, а зазначення призначення платежу «повернення оплати за газ природний згідно листа б/н від 23.08.2018» відповідачем пояснюється тим, що перший платіж (повернення) в розмірі 5 000 000,00 грн. здійснено згідно платіжного доручення № 508 від 23.08.2018.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, частково повернув позивачу попередню оплату у розмірі 22 000 000,00 грн. згідно платіжних доручень № 2254 від 29.08.2018 на суму 2 200 000,00 грн., № 2255 від 29.08.2018 на суму 2 800 000,00 грн., № 508 від 23.08.2018 на суму 5 000 000,00 грн., № 29 від 28.09.2018 на суму 2 000 000,00 грн., № 2276 від 14.09.2018 на суму 2 000 000,00 грн., № 229 від 27.03.2019 на суму 7 000 000,00 грн., зазначивши у вищезазначених платіжних дорученнях у призначенні платежу «повернення оплати за газ природний згідно листа б/н від 23.08.2018» та згідно платіжного доручення № 3953 від 15.09.2020 на суму 1 000 000,00 грн., у призначення платежу якого, зазначено «повернення попередньої оплати за газ природний зг. вих. листа № 567/10 від 30.03.2020».

Суд вважає, що встановлені обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

З огляду на вищевикладене, суд відхиляє як безпідставні посилання відповідача на неотримання листа позивача, оскільки у платіжних дорученнях у призначенні платежу відповідачем вказано «повернення оплати за газ природний згідно листа б/н від 23.08.2018», при цьому, посилання відповідача на те, що платіжні доручення містять таке призначення платежу, оскільки перший платіж (повернення) в розмірі 5 000 000,00 грн. здійснено згідно платіжного доручення № 508 від 23.08.2018, судом відхиляються, оскільки по-перше, платіжні доручення не містять в призначенні платежу «№ 508», по-друге, платіжні доручення містять посилання на «лист», а по-третє, такі доводи зводяться виключно до ухилення від виконання зобов`язання з повернення передоплати.

Таким чином, за відповідачем обліковується переплата за Договором на користь позивача у розмірі 16 474 335,78 грн., обов`язок з повернення якої, відповідач мав виконати у строк до 30.08.2018, а з 31.08.2018 є таким, що порушив зобов`язання з повернення переплати.

Станом на теперішній час грошові кошти за непоставлений природний газ відповідачем не повернуто.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, враховуючи, що відповідач отримавши як попередню оплату за договором грошові кошти в сумі 135 336 897,76 грн., не надав доказів належного виконання свого зобов`язання щодо відповідної поставки природного газу в повному обсязі, здійснивши поставку товару на суму 96 862 261,98 грн., а також повернувши позивачу кошти в розмірі 22 000 000,00 грн. та в порушення норм ст. 693 ЦК України не виконав вимогу, викладену позивачем в претензії від 23.08.2018 щодо повернення перерахованих коштів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 16 474 335,78 грн. попередньої оплати за товар.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та втрат від інфляції суд зазначає наступне.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором поставки, вважається грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, то застосування позивачем частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних є правомірним, а відтак стягненню підлягають 3% річних в розмірі 1 486 171,02 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3 798 255,38 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму попередньої оплати та нараховані 3% річних та інфляційні втрати.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 7, 4 поверх, офіс 12; ідентифікаційний код: 35247177) на користь Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (09114, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Івана Кожедуба, 361; ідентифікаційний код: 30664834) передоплату в розмірі 16 474 335 (шістнадцять мільйонів чотириста сімдесят чотири тисячі триста тридцять п`ять) грн. 78 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 798 255 (три мільйони сімсот дев`яносто вісім тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 38 коп., 3% річних в розмірі 1 486 171 (один мільйон чотириста вісімдесят шість тисяч сто сімдесят одна) грн. 02 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 326 381 (триста двадцять шість тисяч триста вісімдесят одна) грн. 43 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.10.2021

Суддя О.А. Грєхова