ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2021 р. Справа№ 924/182/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 07.10.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 (повний текст ухвали складено 06.07.2021)

у справі №924/182/21 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах 1) Кам`янець-Подільська міська рада, 2) Департамент гуманітарної політики Кам`янець-Подільської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс»

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Західний офіс Державної аудиторської служби

про повернення попередньої оплати в розмірі 3 271 206,00 грн та розірвання договору

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року Перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах Кам`янець-Подільської міської ради та Департаменту гуманітарної політики Кам`янець-Подільської міської ради звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» про повернення попередньої оплати (авансу) за договором №53 від 15.06.2020 в розмірі 3 271 206,00 грн та розірвання договору про закупівлю робіт №53 від 15.06.2020, у зв`язку з його неналежним виконанням.

Під час розгляду справи у Господарському суді Хмельницької області відповідачем було заявлено клопотання про направлення справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва, оскільки при зверненні до суду прокурор керувався нормою ч. 5 ст. 29 ГПК України, яка з огляду на предмет спору, яким є стягнення попередньої оплати в розмірі 3 271 206,00 грн та розірвання договору про закупівлю робіт №53 від 15.06.2020, на думку відповідача у справі, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Заперечуючи проти вказаного клопотання Кам`янець-Подільська міська рада та Хмельницька обласна прокуратура у своїх запереченнях вказали, що ч. 5 ст. 29 ГПК України передбачено право позивача пред`являти позов за місцем виконання договору, а тому, оскільки відповідно до умов договору місцем виконання останнього передбачено - пр. Грушевського, 29, м. Кам`янець-Подільський, Хмельницька області, даний позов пред`явлено до Господарського суду Хмельницької області.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 29.04.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» про направлення справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва, справа № 924/182/21 направлена до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Ухвала Господарського суду Хмельницької області обґрунтована тим, що до спорів, що виникають з приводу виконання договорів, позовні вимоги, в яких безпосередньо стосуються виконання робіт з визначеним у договорі місцем виконання, може бути застосована ч. 5 ст. 29 ГПК України, а до спорів предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, незалежно від того, що такий договір пов`язаний з місцем виконання робіт, застосовуються загальні правила підсудності, визначені у ст. 27 ГПК України, а тому, справу передано для подальшого розгляду до суду встановленого законом, яким за територіальною юрисдикцією (підсудністю) є Господарський суд міста Києва.

За висновками Господарського суду Хмельницької області, предметом спору у даній справі є стягнення попередньої оплати (авансового платежу) за договором про закупівлю робіт від 15.06.2020р. №53, місце виконання робіт за яким визначено: Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, пр. Грушевського, 29. При цьому, спір щодо повернення грошових коштів полягає у сплаті останніх за місцем знаходження відповідача та розірванні договору, а не про фактичне виконання останнім зобов`язань з виконання робіт за договором.

Отже місцевий господарський суд вказав, що правила визначення підсудності справ за вибором позивача не поширюються на спір щодо стягнення заборгованості, зокрема попередньої оплати (авансового платежу) за договором про закупівлю робіт. Аналогічне стосується і вимоги про розірвання договору.

Місцевий господарський суд послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.06.2019р. у справі № 903/432/18.

21.05.2021 справа № 924/182/21 надійшла до Господарського суду міста Києва.

26.05.2021 суд у складі судді Бондаренко - Легких Г. П. прийняв справу до свого провадження, ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 справу № 924/182/21 за позовом Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах 1) Кам`янець-Подільської міської ради та 2) Департаменту гуманітарної політики Кам`янець-Подільської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» про повернення попередньої оплати в розмірі 3 271 206,00 грн та розірвання договору - направлено за підсудністю до Господарського суду Хмельницької області.

Направляючи справу за виключною підсудністю до Господарського суду Хмельницької області, Господарський суд міста Києва виходив з того, що предметом спору у даній справі є стягнення 3 271 206 грн авансового платежу за договором № 53 від 15.06.2020 та розірвання зазначеного договору. При цьому, предметом договору № 53 про закупівлю послуг від 15.06.2020 є зобов`язання відповідача, як підрядника, упродовж 2020 року виконати роботи зазначені в проектно-кошторисній документації, що виготовлена на «Капітальний ремонт міського стадіону ім. Г. А. Тонкочеєва по пр. Грушевського, буд. 29, м. Кам`янця - Подільського Хмельницької області», та зобов`язання позивача - 2, як замовника, прийняти і оплатити такі роботи, а саме об`єкт капітального ремонту (нерухоме майно - Стадіон в м. Хмельницькому). Тобто, суд першої інстанції зазначив, що за договором № 53 про закупівлю послуг від 15.06.2020, укладеним між сторонами, виконувалися будівельні роботи з капітального ремонту об`єкту нерухомості (нерухомого майна) - стадіону, розташованого в Хмельницькій області.

Місцевий господарський суд послався на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у п. 7.25, п. 7.26 постанови від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 та зазначив, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 29.06.2021, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №924/182/21 та ухвалити нове рішення, яким справу №924/182/21 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, така ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

На думку апелянта, враховуючи приписи ч.ч. 6, 7 ст. 31 ГПК України Господарським судом міста Києва порушено імперативний принцип недопущення спорів між судами щодо підсудності у зв`язку з чим, оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 підлягає скасуванню.

Крім того за доводами скаржника, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 на яку послався Господарський суд міста Києва, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність, стосується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Апелянт зазначає, що у справі № 911/2390/18 спір виник з приводу стягнення заборгованості за користування нерухомим майном за договором оренди, тому суд констатував що такий спір є спором «з приводу» нерухомого майна, та застосував норми виключної підсудності, відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України.

Оскільки, спір у справі № 924/182/21 виник з договору підряду, відповідно до якого, підрядник зобов`язується передати замовнику результати робіт, а замовник зобов`язується оплатити виконані підрядником роботи, на думку скаржника, такий спір виник з договірних відносин, які не пов`язані з нерухомим майном, тобто з відносин, до яких неможна застосувати словосполучення «з приводу нерухомого майна». Натомість, спір виник з приводу договору про виконання робіт, і в даній конкретній справі, предметом спору є стягнення грошових коштів за договором, що за своєю суттю є відмінним від безпосередньо виконання робіт, місце виконання яких визначено договором.

Таким чином, скаржник вважає, що до справи № 924/182/21 не можна застосувати висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений в постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №924/182/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021, розгляд справи призначено на 02.09.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу, Кам`янець-Подільська міська рада проти задоволення скарги заперечила, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях скаржника, а ухвала Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

02.09.2021 розгляд справи відкладено на 07.10.2021.

У судове засідання 07.10.2021 з`явився представник відповідача.

Інші представники учасників справи у судове засідання не з`явились. Від Західного офісу Державної аудиторської служби до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Прокурор та позивачі про причини неявки у судове засідання, суд не повідомили.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась.

Судом апеляційної інстанції враховано, що це не перша неявка прокурора та позивачів, а третя особа просила розглядати справу без участі її представника.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 про передачу даної справи на розгляд до Господарського суду Хмельницької області та ухвалити нове рішення, яким матеріали справи №924/182/21 повернути до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду слід скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2020 між департаментом гуманітарної політики Кам`янець-Подільської міської ради (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» (підрядник) був укладений договір № 53, відповідно до умов якого підрядник зобов`язується до 31.12.2021 року (з урахуванням змін, внесених відповідно до додаткових угод №,№ 2 та 3) на власний ризик, власними силами і засобами, матеріальними ресурсами, у відповідності до умов договору виконати роботи, зазначені в проектно-кошторисній документації, що виготовлена на «Капітальний ремонт міського стадіону ім. Г.А. Тонкочеєва по пр. Грушевського, 29, м. Кам`янець-Подільський, Хмельницька область», а замовник - прийняти і оплатити такі роботи (п.1.1 договору).

Розділом 4 п. 4.1 договору, передбачено обов`язок сплати замовником сум (авансу) на організацію виконання робіт та придбання матеріалів в розмірі не більше 30% від вартості робіт, що фінансуються у 2020 році в розмірі 3 367 620 гривень.

Оскільки, підрядником не було підтверджено використання всієї суми авансу (попередньої оплати), що передбачено умовами п 4.2 договору, Перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах Кам`янець-Подільської міської ради, Департаменту гуманітарної політики Кам`янець-Подільської міської ради звернувся до суду з позовом до ТОВ «Будремсервіс» про повернення попередньої оплати (авансу) за договором №53 від 15.06.2020 в розмірі 3 271 206,00 грн та розірвання договору про закупівлю робіт №53 від 15.06.2020, у зв`язку з його неналежним виконанням.

Приймаючи рішення про передачу вказаної позовної заяви на розгляд до Господарського суду міста Києва, Господарський суд Хмельницької області виходив з того, що до спорів, які виникають з приводу виконання договорів, позовні вимоги, в яких безпосередньо стосуються виконання робіт з визначеним у договорі місцем виконання, може бути застосована ч. 5 ст. 29 ГПК України, а до спорів предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, незалежно від того, що такий договір пов`язаний з місцем виконання робіт, застосовуються загальні правила підсудності, визначені у ст. 27 ГПК України. Місцевий господарський суд послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.06.2019 у справі № 903/432/18.

У свою чергу, направляючи справу за виключною підсудністю до Господарського суду Хмельницької області, Господарський суд міста Києва виходив з того, що за договором № 53 про закупівлю послуг від 15.06.2020, укладеним між сторонами, виконувалися будівельні роботи з капітального ремонту об`єкту нерухомості (нерухомого майна) - стадіону, розташованого в Хмельницькій області. Господарський суд міста Києва послався на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у п. 7.25, п. 7.26 постанови від 16.02.2021 у справі №911/2390/18.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з висновком Господарського суду міста Києва про направлення справи за виключною підсудністю до Господарського суду Хмельницької оскільки, враховуючи приписи ч. 6 ст. 31 ГПК України спори між судами щодо підсудності справи не допускається.

Так, відповідно до статті 1 ГПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах

Частиною 1 статті 27 ГПК України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями ГПК України.

Частиною 1 статті 29 ГПК України встановлено, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Прокурор при зверненні з позовом посилається на ч. 5 ст. 29 ГПК України, згідно зі змістом якої позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Отже, до спорів, що виникають з приводу виконання договорів, позовні вимоги, в яких безпосередньо стосуються виконання робіт з визначеним у договорі місцем виконання, може бути застосована ч. 5 ст. 29 ГПК України, а до спорів предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, незалежно від того, що такий договір пов`язаний з місцем виконання робіт, застосовуються загальні правила підсудності.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.06.2019р. у справі № 903/432/18.

Статтею 30 ГПК України встановлена виключна підсудність справ.

Так, частина 3 ст. 30 ГПК передбачає, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

В розумінні наведених норм процесуального права виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності.

Виключна підсудність за змістом частини 3 ст. 30 ГПК України визначає суд, яким має бути розглянуто справу. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування.

Аналогічної правової позиції щодо визначення виключної підсудності справ судами, дотримується Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі № 905/1566/17, та у постанові від 16.09.2019 у справі № 916/142/19.

Крім того, як наголошено у постанові Верховного Суду у справі № 638/1988/17 від 10.04.2019 правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, а також позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

За таких обставин, колегія суддів звертає увагу, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При цьому, виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що Господарським судом Хмельницької області в ухвалі від 29.04.2021 у даній справі надавалася оцінка територіальної підсудності даної справи та суд першої інстанції вказав, що даний спір стосується стягнення саме попередньої оплати (авансового платежу) по договору за місцем знаходження відповідача та розірванні договору, а не про фактичне виконання останнім зобов`язань з виконання робіт за договором, внаслідок чого позовна заява була передана до Господарського суду міста Києва. Вказана ухвала не скасована у встановленому порядку та набрала законної сили.

Відповідно до приписів частини першої статті 9 Конституції України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Так, у справі "Sunday Times v. United Kingdom" ЄСПЛ суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21.10.2010).

Крім того, Суд нагадує про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються (рішення ЄСПЛ у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для суб`єктів господарювання в Україні.

До правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом» зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні (наведена правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 по справі №910/4647/18).

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), який серед іншого вимагає того, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилося під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. Така процедура сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (Рішення ЄСПЛ 09.06.2011 у справі "Желтяков проти України").

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що повторне направлення Господарським судом міста Києва ухвалою від 29.06.2021 вказаної справ № 924/182/21 до Господарського суду Хмельницької області свідчить про наявність спору між судами щодо підсудності даної справи, що відповідно до ч. 6 ст. 31 ГПК України не допускається.

При цьому, суд приймає до уваги те, що кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, передбаченого ГПК України.

Тобто повторне направлення вказаної справи до Господарського суду Хмельницької області, в даному випадку, свідчить про обмеження учасників судового провадження у доступі до правосуддя.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд зокрема у своїй постанові від 07.07.2021 у справі №910/6319/19.

У постанові від 09.04.2019 у справі № 910/6407/18 Верховний Суд зазначив, що при визначенні підсудності спору відповідному господарському суду з урахуванням критерію територіальної юрисдикції господарських судів, судам належить керуватися приписами статей 27-30 ГПК України та враховувати законодавчо встановлену заборону спорів між судами щодо підсудності.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковими висновки Господарського суду міста Києва викладені в оскаржуваній ухвалі від 29.06.2021 у даній справі про необхідність застосування висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 на яку послався Господарський суд міста Києва, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність, стосується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у справі № 911/2390/18 спір виник з приводу стягнення заборгованості за користування нерухомим майном за договором оренди, тому суд касаційної інстанції констатував, що такий спір є спором «з приводу» нерухомого майна, та застосував норми виключної підсудності, відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України.

Однак, спір у справі № 924/182/21 виник з договору підряду, відповідно до якого, підрядник зобов`язується передати замовнику результати робіт, а замовник зобов`язується оплатити виконані підрядником роботи. На переконання колегії суддів, такий спір виник з договірних відносин, які не пов`язані з нерухомим майном, тобто з відносин, до яких неможна застосувати словосполучення «з приводу нерухомого майна». Натомість, спір виник з приводу договору про виконання робіт, і в даній конкретній справі, предметом спору є стягнення грошових коштів за договором авансового платежу, що за своєю суттю є відмінним від безпосереднього виконання робіт, місце виконання яких визначено договором.

Колегія суддів звертає увагу, що спір не стосується правовідносин оренди, та правовідносин будь-якого іншою користування нерухомим майном, спір не стосується стягнення заборгованості за користування нерухомим майном, спір стосується стягнення попередньої оплати за договором підряду. Спір взагалі не стосується нерухомого майна, оскільки договір породжує виключно обов`язки з виконання робіт та оплати за виконані роботи, та жодним чином не стосується прав та інтересів щодо об`єкту, як нерухомого майна. Об`єкт, який передається однією стороною договору іншій в обмін на грошові кошти є результат робіт, а не нерухоме майно.

Таким чином, суд першої інстанції помилково застосував у даній справі №924/182/21 висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18.

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали місцевого суду згідно з ст.280 Господарського процесуального кодексу України оскільки, спори між судами щодо підсудності справи не допускається.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги при перевірці в апеляційному порядку, знайшли своє підтвердження, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала господарського суду міста Києва від 29.06.2021 - скасуванню. Матеріали справи слід повернути до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції (вирішення питання щодо відкриття провадження у справі), розподіл сум судового збору здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №924/182/21 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №924/182/21 - скасувати.

3. Матеріали справи №924/182/21 повернути до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття на яку може бути подано касаційну скаргу в порядку, строки та у випадках передбачених ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 25.10.2021 після виходу суддів з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік