ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2021м. ДніпроСправа № 904/6328/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдберг", м. Житомир

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 139 018 грн. 09 коп. за договором про надання послуг з виїмки та перевезення породи вантажними автомобілями та механізмами від 01.03.2019 № 1306-ПУ-ПА

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдберг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 08.07.2021 № б/н, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" заборгованість в сумі 139 018 грн. 09 коп., з яких: 27 079 грн. 03 коп. - 3% річних, 111 939 грн. 07 коп. - інфляційні втрати. Витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2 270 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу, розмір якої відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат складає 17 270 грн. 00 коп., просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором за договором про надання послуг з виїмки та перевезення породи вантажними автомобілями та механізмами від 01.03.2019 № 1306-ПУ-ПА в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг на загальну суму 2 236 230 грн. 70 коп., які лише частково оплачені відповідачем на суму 416 001 грн. 38 коп., що стало підставою для звернення позивача у вересні 2020 із відповідним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з відповідача про стягнення суми основного боргу у розмірі 1 820 229 грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 77 578 грн. 32 коп. та інфляційної складової у розмірі 39 149 грн. 49 коп. За результатами розгляду позовних вимог ТОВ "Білдберг" прийняте рішення від 03.02.2021 у справі № 904/5043/20 про задоволення позову. Стягнута вказаним судовим рішенням сума боргу примусово стягнута з відповідача приватним виконавцем 11.03.2021, у зв`язку із чим позивач, скориставшись правом, наданим нормами ст. 625 ЦК України, нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні та 3% річних за порушення останнім грошових зобов`язань зі сплати основної заборгованості, встановленої вищезазначеним судовим рішенням.

Крім того, позивач зазначає, що умовами спірного договору що всі спори, які пов`язані з виконання договору або стосуються його зміни, припинення, недійсності, підлягають розгляду і вирішуються в третейському суді для розгляду конкретного спору (третейський суд аd hос).

Проте, у зв`язку із тим, що обрані відповідачем та позивачем третейські судді не погодили кандидатуру та не обрали третього третейського суддю, даний спір підлягає розгляду у господарському суді за юрисдикцією визначеною Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвалою господарського суду від 14.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

26.07.2021 відповідач подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив, що заперечує проти розгляду спору в господарському суді, оскільки третейська угода, викладена у договорі є дійною, не втратила чинність та може бути виконана, а процедура обрання складу третейського суду не завершена через не надсилання документів.

05.08.2021 позивач подав до суду заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в яких зазначив, що 22.04.2021 року позивач, цінним листом через відділ поштового зв`язку Укрпошта «Дніпро-1» направив відповідачу вимогу про третейський розгляд спору від 22.04.2021 року (номер поштового відправлення 288). Вказану вимогу відповідач отримав 26.04.2021 року. Відповідач, 25.05.2021 року направив позивачу відповідь на вимогу про третейський розгляд спору за вих. № 1-3/1198 від 25.05.20201 року. У даній відповіді відповідач запропонував кандидатуру другого третейського судді. За таких обставин, другого третейського суддю було обрано 25.05.2021 року. З урахуванням п. 6.9. договору, третій третейський суддя мав бути обраний двома вже обраними третейськими суддями у строк до 24.06.20201 року включно. Обрані третейські судді не погодили кандидатуру третього третейського судді з порушенням встановленого п. 6.9 договору тридцятиденного строку. Крім того позивач вказав, що відповідач безпідставно посилається на те, що процедура формування третейського суду не дотримана та не закінчена, у зв`язку із тим, що другий третейський судця не отримав пропозицію від першого третейського судді, оскільки згідно пункту 1 частини 3 статті 17 Закону України «Про третейські суди», якщо одна із сторін не призначить чи не обере належної кількості третейських судців протягом 10 днів після одержання прохання про це від іншої сторони або якщо призначені чи обрані сторонами третейські судді протягом 10 днів після їх призначення чи обрання не оберуть ще одного третейського суддю, то розгляд спору в третейському суді припиняється і цей спір може бути переданий на вирішення компетентного суду». Відповідно до стаття 2 Закону України «Про третейські суди», компетентний суд - місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом. Отже позивач зазначає, що за спливом майже трьох місяців з моменту направлення вимоги про третейський розгляд, третейський суд для розгляду цього спору не був сформований. Відповідачем не надано до суду доказів відкриття провадження у третейській справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдберг" до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

17.09.2021 позивач надав до суду клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не користався.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Білдберг" (надалі виконавець) та Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (надалі - замовник) було укладено договір про надання послуг з виїмки та перевезення породи вантажними автомобілями та механізмами № 1306-ПУ-ПА.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок власними силами та засобами надати послуги з виїмки та перевезення породи (надалі послуги) вантажними автомобілями та механізмами з ділянок рекультивації б. Безіменна та блоку № 3 ш. Західно-Донбаська на ділянку випереджаючої рекультивації 46,5Га Філіалу Прувокс ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", на підставі щоденних заявок замовника на надання послуг (Додаток 1), що містять найменування послуг, що мають бути надані, їх обсяг та строки надання.

Згідно з п. 1.2 договору, замовник зобов`язується своєчасно здійснювати оплату наданих послуг на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 1.4 договору, строк надання послуг за договором: з 01.03.2019 по 31.12.2019 включно.

Відповідно до п. 4.4 договору, оплата за виконані послуги здійснюється шляхом перерахування грошових коштів замовником на поточний рахунок виконавця протягом 5 робочих днів з 10 календарного дня з дати підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг, на підставі виставленого виконавцем рахунку. Датою сплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку замовника.

Позивач зазначив, що виконав умови договору, надав відповідачу послуги на загальну суму 2 236 230,70 грн., що підтверджується актами прийому-передачі наданих послуг № 1 від 15.03.2019 та № 2 від 31.03.2019. Однак, відповідач, порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив отримані послуги у встановлені строки у повному обсязі. Так, загалом відповідачем було сплачено позивачу 416 001,38 грн.

За таких обставин, у Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Білдберг" у розмірі 1 820 229,32 грн.

У вересні 2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Білдберг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за договором про надання послуг з виїмки та перевезення породи вантажними автомобілями та механізмами № 1306-ПУ-ПА від 01.03.2019 у розмірі 1 820 229,32 грн., 3% річних у розмірі 77 394,52 грн. за загальний період з 02.04.2019 по 09.09.2020 та інфляційної складової у розмірі 39 149,49 грн. за період з квітня 2019 року по (фактично) липень 2020 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2021 у справі №904/5043/20 позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдберг" суму основного боргу у розмірі 1 820 229,32 грн., 3% річних у розмірі 77 394,52 грн., інфляційну складову у розмірі 39 149,49 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 29 051,60 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 20 000 грн.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області 03.02.2021 у справі №904/5043/20 набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством, і встановлені в них обставини не підлягають доведенню згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, якою визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

09.03.2021 року позивач звернувся до приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича із заявою про примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2021 року у справі № 904/5043/20.

11.03.2021 року позивачу було перераховано приватним виконавцем Селезньовим Максимом Олександровичем 1 985 824,93 грн., примусово стягнутих з відповідача, в рамках виконавчого провадження №64769878, згідно наказу, виданого Господарським судом Дніпропетровської області у справі № 904/5043/20.

Таким чином, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2021 у справі №904/5043/20 було фактично виконане відповідачем 11.03.2021.

Позивач вважає, що оскільки відповідачем суму заборгованості у повному обсязі сплачено лише 11.03.2021, тому є підстави для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості за період невиконання зобов`язання боржником рішення суду.

Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із цим позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 139 018 грн. 09 коп., з яких: 27 079 грн. 03 коп. - 3% річних за період з 10.09.2020 по 10.03.2021 (тобто до дати фактичної сплати боргу), 111 939 грн. 07 коп. - інфляційні втрати за період з вересня 2020 по лютий 2021, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму заборгованості відповідача, стягнутої рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2021 у справі №904/5043/20.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, або з відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення. Оскільки стягнення боргу за рішенням суду не є належним виконанням грошового зобов`язання, то до фактичного перерахування грошових коштів позивачу або зміни способу виконання рішення грошове зобов`язання не втрачає свого правового статусу, не змінює походження та підстав виникнення і не припиняється.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 27 079 грн. 03 коп. - 3% річних за період з 10.09.2020 по 10.03.2021 (тобто до дати фактичної сплати боргу).

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних порушень чинного законодавства не встановлено.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача інфляційних втрат, господарський суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку інфляційних втрат порушень чинного законодавства не встановлено.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив, що відповідно до п. 6.5 - 6.14 договору, сторони передбачили третейську угоду, суть якої полягає в тому, що у разі виникнення спорів між сторонами в зв`язку з виконанням, зміною, припиненням дії договору, вони підлягають розгляду у третейському суді для розгляду конкретного спору (третейський суд "ad hoc").

Пункт 6.6. договору, передбачає, що третейський суд для розгляду конкретного спору формується та діє у складі трьох третейських суддів. Персональний склад третейського суду для розгляду конкретного спору визначається Сторонами в порядку передбаченому п. 6.9. Договору.

Пункт 6.9. Договору визначає наступний порядок формування складу третейського суду: одного з третейських суддів обирає позивам, вказавши інформацію про нього, згідно п.6.10 договору у своїй вимозі; другий третейський суддя обирається відповідачем, протягом 30 к.д. з моменту отримання від позивача вимоги про третейський розгляд спору; третій третейський суддя, який є головуючим, обирається двома обраними третейськими суддями, протягом 30 к.д. з моменту обрання другого третейського судді. У випадку не досягнення згоди у виборі третього третейського судді, такого третейського суддю призначає компетентний орган, за письмовим запитом однієї зі сторін.

27.04.2021 року на адресу відповідача від позивача надійшла вимога про третейський розгляд спору від 22.04.2021 року, у якій запропонував кандидатуру першого третейського судді.

26.05.2021 року відповідач направив позивачеві відповідь на вимогу про третейський розгляд спору за № 13/1198 від 25.05.2021 року.

Відповідач зазначив, що виходячи з умов договору, процедура формування третейського суду не дотримана та не закінчена - другим третейським суддею, який був обраний відповідачем, у зв`язку з чим відповідач заперечив проти розгляду спору в господарському суді, оскільки третейська угода, викладена у Договорі, є дійсною, не втратила чинність та може бути виконана, а процедура обрання складу третейського суду не завершена через не надсилання документів.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, з наступних підстав.

Пунктом 6.5 договору про надання послуг з виїмки та перевезення породи вантажними автомобілями та механізмами № 1306-ПУ-ПА від 01.03.2019 передбачено, що усі спори, які виникають між сторонами у зв`язку з виконанням цього договору чи стосуються його зміни, припинення, недійсності, розглядаються та вирішуються в третейському суді для розгляду конкретного спору (третейський суд "ad hoc").

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами.

Пункт 6.6. договору, передбачає, що третейський суд для розгляду конкретного спору формується та діє у складі трьох третейських суддів. Персональний склад третейського суду для розгляду конкретного спору визначається сторонами в порядку, передбаченому п. 6.9. цього договору.

Відповідно до пункту 6.9. договору, склад третейського суду для розгляду конкретного спору формується в такому порядку.

Одного з третейських суддів обирає позивач, вказавши інформацію про нього, згідно п.6.10 цього договору та Закону України "Про третейські суди", у своїй вимозі.

Другий третейський суддя обирається відповідачем, протягом 30 календарних днів з моменту отримання від позивача вимоги про третейський розгляд спору. В своєму повідомлення позивачу про призначення третейського судді, відповідач вказує інформацію про нього, згідно п.6.10 цього договору та Закону України "Про третейські суди".

Третій третейський суддя, який є головуючим, обирається двома обраними третейськими суддями, протягом 30 календарних днів з моменту обрання другого третейського судді з урахуванням вимог п.6.10 цього договору та Закону України "Про третейські суди".

У випадку не досягнення згоди у виборі третього третейського судді, такого третейського суддю призначає компетентний орган, за письмовим запитом однієї зі сторін.

Позивач, 22.04.2021 року направив відповідачу вимогу про третейський розгляд спору від 22.04.2021 року. Вказану вимогу відповідач отримав 26.04.2021 року.

Відповідач, 25.05.2021 року направив позивачу відповідь на вимогу про третейський розгляд спору за вих. № 1-3/1198 від 25.05.20201 року. У даній відповіді відповідач запропонував кандидатуру другого третейського судді.

За таких обставин, другого третейського суддю було обрано 25.05.2021 року. З урахуванням п. 6.9. договору, третій третейський суддя мав бути обраний двома вже обраними третейськими суддями у строк до 24.06.20201 року включно.

Обрані третейські судді не погодили кандидатуру третього третейського судді з порушенням встановленого п. 6.9 договору строку.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 17 Закону України "Про третейські суди", якщо одна із сторін не призначить чи не обере належної кількості третейських суддів протягом 10 днів після одержання прохання про це від іншої сторони або якщо призначені чи обрані сторонами третейські судді протягом 10 днів після їх призначення чи обрання не оберуть ще одного третейського суддю, то розгляд спору в третейському суді припиняється і цей спір може бути переданий на вирішення компетентного суду.

За спливом майже трьох місяців з моменту направлення вимоги про третейський розгляд, третейський суд для розгляду цього спору не був сформований.

Відповідачем не надано до суду доказів відкриття провадження у третейській справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдберг" до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдберг" без розгляду у даному випадку буде прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яке гарантується розділом VIII Конституції України та пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

А отже, у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, господарським суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 27 079 грн. 03 коп. - 3% річних, 111 939 грн. 07 коп. - інфляційні втрати - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2270 грн.

Позивач надав до суду клопотання про покладення на відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн.

У якості доказів надання Адвокатським об`єднанням Смарт юрист Товариству з обмеженою відповідальністю "Білдберг" юридичних послуг під час розгляду справи №904/6328/21 позивачем подано до суду: договір про надання правової допомоги № 95 від 28.08.2019, ордер №1079997 від 07.07.2021, додаток № 4 від 30.06.2021 до договору, рахунок на оплату № 299 від 30.06.2021, звіт про надану правничу допомогу від 16.09.2021, акт приймання-передачі наданих послуг № 4 від 16.09.2021, платіжне доручення № 526 від 16.07.2021.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

26.07.2021 відповідачем було подано клопотання про зменшення адвокатських витрат по справі № 904/6328/21, в якому відповідач просив суд відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., посилаючись на те, що в якості доказу надання правничої допомоги додано Договір №95 про надання правової допомоги від 28.08.2019 року. Пунктом 6.1 даного договору передбачено, що він укладений на строк до 31.12.2020 року. Тобто, відповідач вважає, що станом на дату відкриття провадження по даній справі, строк його дії закінчився. Ордер на надання правничої допомоги ТОВ «БІЛДБЕРГ» також виданий на підставі саме зазначеного договору. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що правова допомога позивачеві адвокатським об`єднанням «СМАРТ ЮРИСТ» у цій справі надається без будь-яких підстав, тому вимоги позивача щодо стягнення 15 000,00 грн. з відповідача є безпідставними.

Щодо тверджень відповідача, що правова допомога позивачеві адвокатським об`єднанням «СМАРТ ЮРИСТ» у цій справі надається без будь-яких підстав, суд зазначає, що п. 6.3. договору №95 про надання правової допомоги від 28.08.2019 року передбачено, що після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається поновлений на той же строк.

За наведених обставин, суд вважає заперечення відповідача безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Інших доводів в обґрунтування необхідності зменшення витрат на правничу допомогу, відповідачем не наведено.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, розмір фактичних витрат позивача на правову допомогу адвоката підтверджений належними доказами та співмірний із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову.

За таких обставин, щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, суд оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення договору та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. 00 коп. є справедливою та співрозмірною.

З огляду на викладене, слід покласти на відповідача витрати позивача на правову допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 233, 238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76; ідентифікаційний код: 00178353) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдберг" (10014, м. Житомир, вул. Басейна, 2, ідентифікаційний код: 40941300) 27 079 грн. 03 коп. 3% річних, 111 939 грн. 07 коп. інфляційних втрат, 2 270 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору, 15 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області

Повне рішення складено 01.11.2021

Суддя І.А. Рудь