РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2021Справа № 910/8711/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комп Мюзік Паблішинг»

до Державного підприємства «Національний Академічний Духовий Оркестр України»

про стягнення компенсації 120 000 грн

Суддя Підченко Ю.О.

Секретар судового засідання Лемішко Д.А.

Представники сторін:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача: Таргонська В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Комп Мьюзік Паблішинг» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Державної організації «Національний Академічний Духовий Оркестр України» (далі - Оркестр) про стягнення суми компенсації за порушення авторських прав на спірний твір в розмірі 120 000 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8711/21, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 16.07.2021.

22.06.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 16.07.2021 представник позивача просив долучити до справи відповідь на відзив та поновити строк на подання відповіді на відзив.

Судом також встановлено, що у своїй відповіді на відзив позивач просив витребувати у відповідача цілісну партитуру до спірного твору, а також докази дотримання прав первісного твору.

Ухвалою суду від 16.07.2021 відкладено підготовче засідання на 24.09.2021 та вирішено продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів.

27.08.2021 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просив залишити відповідь на відзив на позовну заяву без розгляду.

У підготовчому засіданні 24.09.2021 було розглянуто клопотання позивача про витребування та, зважаючи на відсутність обґрунтування неможливості подання клопотання про витребування доказів у встановлений законодавством строк, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи фактичних даних достатньо для вирішення спору по суті, а отже, у витребуванні доказів немає потреби.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2021 вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 22.10.2021.

22.10.2021 до суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивоване тим, що у представника по даній справі з`явилися симптоми ОРВІ; у зв`язку з чим необхідно дотримуватися рекомендації перебування на ізольовану домашньому режимі; в той же час ознайомлення з матеріалами справи іншого представника є неможливим з огляду на часові обмеження.

Слід зазначити, що вказане клопотання підписано представником позивача 19.10.2021, а конверт, в якому надійшов документ містить штам Укрпошти датований 18.10.2021, тобто клопотання підписано на один день пізніше, ніж було відправлено до суду поштою.

Таким чином, починаючи з 18.10.2021 (дата відправки клопотання), тобто за чотири дні до судового засідання, позивач був обізнаний про необхідність заміни представника, однак жодних заходів вжито не було.

Крім того, суду не подано жодного документального підтвердження обставин, про які йдеться у клопотанні (довідка лікаря, припис лікаря чи рекомендація щодо перебування на ізоляції, тощо).

У судове засідання, що відбулось 22.10.2021 представники позивача не з`явилися.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки позивач документально не підтвердив наявність поважних причин неявки у судове засідання, то клопотання про відкладення не підлягає задоволенню та відсутні підстави для відкладення судового засідання відповідно до ст. 202 ГПК України.

У судовому засіданні 22.10.2021 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2017 Unisersal Music Publishing International Limited (видавець; далі - Компанія) та Товариством (субвидавець) було укладено ліцензійний договір (далі - Договір), відповідно до розділу 2 якого за умови виплати роялті, що має бути сплачена згідно з Договором та дотримання субвидавцем взятих на себе за Договором зобов`язань, видавець згідно з Договором надає шляхом ліцензування субвидавцеві на умовах викладених нижче (включаючи, але не обмежуючись, будь-які застереження та обмеження) наступні права на твори та кожен з них в тій мірі, в якій видавець володіє або контролює їх на території, зокрема:

1. (а) право на публічне виконання, демонстрацію, представлення, відтворення творів для виконання чи показу (не включаючи «Великі Права»);

(b) Великі Права;

(е) право на доведення творів до відома публіки (включаючи, таким чином що представники публіки можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором) будь-якими доступними способами, за допомогою технічних засобів, що існують на даний час або будуть винайдені в майбутньому, провідним або безпровідним шляхом, включаючи, але не обмежуючись: радіо, телебачення, передача по кабелю (будь-то цифрова чи інша), супутник;

(f) право на трансляцію творів включаючи, але не обмежуючись: радіо, телебачення, передача по кабелю (будь-то цифрова чи інша), супутник, а також передавати твори абонентам сервісів трансляції, включаючи але не обмежуючись, передачу по проводу, як з візуальною складовою, так і без неї;

2. (а) право записувати, перезаписувати та іншим чином механічно чи в електронному вигляді відтворювати твори, як з візуальною складовою, так і без неї будь-якими способами відомими на даний час чи винайденими в майбутньому (включаючи, але не обмежуючи загального змісту вищевикладеного, на відеодисках чи відокасетах чи схожих пристроях) з метою створення фізичних примірників та продавати, розповсюджувати чи іншим способом обнародувати такі записи, перезаписи та інші вказані відтворення;

3. (а) невиключне право аранжувати та адаптувати твори та перекладати слова на лібрето на мови території. Вказані аранжування, адаптації та переклади будуть власністю видавця чи іншої третьої особи, вказаної видавцем.

Відповідно до розділу 1 Договору:

- «Твори» означає, зокрема, (а) слова та музику всіх музичних творів, якими володіє, контролює чи управляє видавець безпосередньо через дочірні компанії та/або через третіх осіб на початку строку чи яких набуде (чи які втратить) видавець протягом строку;

- «Територія» означає Україну разом з усіма трансляціями, мультитрансляціями та розповсюдженнями, що здійснюються з неї;

- «Великі права» означає право на надання ліцензій на використання творів чи будь-якого з них в музично-драматичній продукції, будь-то в живому виконанні чи у аудіо-візуальному записі такої продукції, завжди за умови отримання попередньої письмової згоди видавця на надання таких ліцензій на великі права.

Згідно з пунктом (7) розділу 2 Договору субвидавець має виключне право збирати та отримувати (100 %) загального доходу, надходжень та роялті за використання наданих згідно з Договором прав.

Відповідно до пункту (1) розділу 5 Договору строком дії Договору є період, що починається з 01 січня 2017 року та закінчується 31 грудня 2019 року.

Пунктом (1) розділу 14 Договору визначено, що видавець безумовно уповноважує та наділяє субвидавця правом забезпечувати дотримання та захищати всі права на твори та території (включаючи право забороняти незаконне використання на території творів та фонограм) чи то від імені видавця чи субвидавця чи інакше або приєднуватися до видавця чи інших осіб, до яких субвидавець вважатиме за потрібне, як сторона, будь-то позивач чи відповідач, в будь-яких позовах чи процесах, а також подавати будь-які позови від імені чи починати процеси від імені видавця чи субвидавця чи інших осіб, від яких субвидавець вважатиме за потрібне, та проводити і розпоряджатися такими процесами в той же спосіб і в тій же мірі та з тією ж метою та намірами, як би це робили видавець чи будь-яка інша зацікавлена сторона, якби це повноваження не було передано.

Також, 01.01.2017 Компанією та позивачем було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої окремі твори, список яких наведений у додатку до додаткової угоди (додаток), є такими, оскільки про це відомо видавцю, які належать або підконтрольні видавцю, в цілому чи частково, на території і передані ліцензіату за Договором.

Крім того, 01.01.2017 Компанією та Товариством були підписані додатки до додаткової угоди до Договору, відповідно до яких сторони підтверджують, що з дати початку Договору, твори, наведені нижче, належать видавцю чи контролюються видавцем (в цілому чи в частині) та, в тій частці, якою володіє чи яку контролює видавець, ліцензовані субвидавцю на виключній основі для використання на території, визначеній в Договорі, у відповідності з умовами договору, зокрема: твір «Hotel California», автор/композитор: Felder, Frey & Henley.

31.12.2019 Компанією та позивачем було укладено угоду про продовження строку дії ліцензії, відповідно до якої строк, зазначений в основній ліцензії продовжується на наступні три роки з 01.01.2020 по 31.12.2022.

З метою удосконалення системи захисту майнових авторських прав наказом Товариства від 01.01.2018 № 010118 було створено комісію з виявлення та фіксації використання музичних творів, виключні майнові авторські права на які належать позивачу у складі спеціаліста по зв`язках з громадськістю та пресою ОСОБА_1 , юриста ОСОБА_6 і менеджера по використанню авторських прав ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 3 вказаного наказу за результатами виявлення та фіксації використання без дозволу об`єктів виключних майнових авторських прав позивача комісія з моніторингу має скласти акт фіксації та направити скаргу особі, яка здійснила неправомірне використання спірних творів.

Позивач стверджує про те, що 27.05.2018 співробітниками Товариства було зафіксовано використання відповідачем, зокрема, музичного твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » шляхом аранжування, адаптації та публічного виконання під час гастрольного заходу - концерту «Rock Legends», що відбувся 27.05.2018 о 19 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Володимирський Узвіз, 2, на підтвердження чого суду надано акт фіксації від 27.05.2018 №27/05/18 та відеозапис концерту на компакт-диску DVD-R під назвою «Rock Legends».

В подальшому, Товариство надіслало Оркестру скаргу від 13.06.2018 № 830, в якій позивач вимагав припинити використання музичних творів без дозволу правовласника та виплатити відповідну винагороду.

У свою чергу, відповідач надіслав позивачу у відповідь на скаргу листа від 17.04.2018 № 65, в якому повідомив Товариство про те, що: Оркестр не створює жодних похідних творів (не здійснює переробку, адаптацію, аранжування або інші подібні зміни творів); виконання концертних програм здійснює виключно на підставі договору укладеного із замовником; саме замовник згідно з договором несе відповідальність за будь-яке можливе порушення авторських прав; у веденні концертної діяльності відповідач не порушує жодних норм чинного законодавства України.

Позивач обґрунтовує даний позов тим, що відповідачем було порушено права інтелектуальної власності Товариства, а саме використано Оркестром під час концерту музичного твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (автори: ОСОБА_3 / ОСОБА_4 / ОСОБА_5 ) без укладання ліцензійного договору з позивачем, у зв`язку з чим Товариство просить суд стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 120 000 грн.

Оркестр проти позову заперечує посилаючись на те, що: відповідач не здійснював створення похідного твору - аранжування, а виконував вже існуюче аранжування; відповідальність за проведення відповідного заходу несе юридична особа, яка бере на себе ініціативу за проведення відповідного заходу (в даному випадку Національна філармонія України) в силу приписів Закону України «Про гастрольні заходи в Україні»; фіксація концерту не може вважатись належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (ч. 1 ст. 254 ЦК України).

В абзаці першому та п`ятому пп. 2.1 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» від 17.10.2012 № 12 (далі - Постанова № 12) господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об`єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов`язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним твору та/або об`єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1107 ЦК України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі ліцензійного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Позивачем в підтвердження належності йому майнових авторських прав на музичний твір подано Договір з додатком і додатковими угодами до нього.

Разом з тим, статтею 1108 ЦК України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об`єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об`єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об`єкта у зазначеній сфері.

Згідно з ч. 1 ст. 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 421 ЦК України суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Слід зазначити, що відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» внесено відповідні зміни до Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Разом з тим, відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і застосовується до правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, а в частині функціонування електронної системи реєстрації та обліку у сфері авторських і суміжних прав з 1 липня 2019 року.

Так, Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» набрав чинності з 22.07.2018, однак, враховуючи, що правовідносини між учасниками даного спору виникли раніше (27.05.2018 відбувся концерт), суд застосовує при вирішення даного господарського спору норми Закону України «Про авторське право і суміжні права» у редакції на дату виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів.

Згідно зі ст. 443 ЦК України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 433 ЦК України об`єктами авторського права є, зокрема, музичні твори (з текстом або без тексту).

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

В силу приписів ст. 441 ЦК України використанням твору є його: 1) опублікування (випуск у світ); 2) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; 3) переклад; 4) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; 5) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; 6) публічне виконання; 7) продаж, передання в найм (оренду) тощо; 8) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об`єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що публічне виконання - це подання за згодою суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім`ї або близьких знайомих цієї сім`ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях.

Вказаною статтею також встановлено, що публічне сповіщення (доведення до загального відома) - передача за згодою суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гамма-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

На підтвердження факту використання відповідачем спірного музичного твору під час гастрольного заходу - концерту «Rock Legends», що відбувся 27.05.2018 о 19 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Володимирський Узвіз, 2, позивачем надано акт фіксації від 27.05.2018 № 27/05/18 та відеозапис концерту на компакт-дисках DVD-R під назвою «Rock Legends».

Приписами ч. 3 ст. 2 Закону України «Про гастрольні заходи в Україні» визначено, що організатори гастрольних заходів несуть відповідальність за дотримання положень цього Закону та інших законодавчих актів України, у тому числі законодавства України про авторські і суміжні права.

Таким чином, відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Крім того, згідно з абзацом другим пункту 41 Постанови № 12 відповідальність за публічне виконання твору (в тому числі при його виконанні в реальному часі - «наживо») несе фізична чи юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Так, судом встановлено, що 16.05.2018 Національною філармонією України (далі - Філармонія) та Оркестром (виконавець) було укладено договір (далі - Договір від 16.05.2018), відповідно до пункту 1.1 якого Філармонія запрошує, а виконавець забезпечує публічне виконання артистами Оркестру концертної програми 27 травня 2018 року о 19:00 в Колонному залі імені М.В. Лисенка Національної філармонії України. Програма концерту додається (Додаток № 1 до Договору від 16.05.2018) та є невід`ємною частиною Договору від 16.05.2018.

Згідно з пунктом 3.1 Договору від 16.05.2018 Філармонія створює необхідні умови для участі виконавця в концерті.

З Програми концерту (затвердженої художнім керівником Філармонії) вбачається, зокрема таке:

- місце проведення: Колонний зал;

- дата: 27 травня 2018 року о 19:00;

- у І відділі Хелей, г. Фрей - «Hotel California» з репертуару гурту «Eagles», аранжування С.Швалгіна, виконує Оркестр.

Враховуючи викладене, саме Філармонія була організатором гастрольного заходу - концерту «Rock Legends», що відбувся 27.05.2018 о 19 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Володимирський Узвіз, 2.

Слід зазначити, що позивачем було подано суду копію ліцензійного договору від 02.01.2014 № 01/14 (далі - Ліцензійний договір), укладеного Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (далі - ДО УААСП) та Філармонією (користувач), відповідно до пункту 2.1 якого ДО УААСП від імені авторів та їх правовласників, включаючи зарубіжних надає користувачеві, на умовах, визначених Ліцензійним договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів (оприлюднених літературних, музичних творів з текстом або без тексту, що охороняється авторським правом), а користувач як власник майданчика Філармонія, що має 595 посадочних місць, розташованого на території України за адресою: м. Київ, Володимирський Узвіз, 2, де здійснюється публічне виконання творів, зобов`язується виплачувати ДО УААСП авторську винагороду (роялті) відповідно до Ліцензійного договору та Закону України «Про авторське право та суміжні права», як при платному, так і безоплатному вході.

Пунктом 5.1. Ліцензійного договору визначено, що Ліцензійний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31 грудня 2014 року. При цьому, всі зобов`язання користувача, що виникли під час дії Ліцензійного договору, залишаються в силі до їх повного виконання. Дія Ліцензійного договору автоматично продовжується до 31 грудня 2015 року і так із року в рік, якщо жодна зі сторін не заперечить про це у письмовій формі за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії/пролонгації Ліцензійного договору.

Слід зазначити, що за приписами статей 48 і 49 Закону України «Про авторське право та суміжні права» у редакції чинній на момент укладення Ліцензійного договору можлива передача на договірних засадах авторами або іншими суб`єктами авторського права та/або суміжних прав повноважень з управління майновими правами організаціям колективного управління, на які покладається виконання відповідних функцій, зокрема, збір винагороди на підставі зазначених договорів чи цього Закону, розподіл (перерозподіл між іншими організаціями колективного управління) зібраної винагороди, перерахування належної частки перерозподіленої винагороди іншим організаціям колективного управління, що представляють майнові інтереси відповідних суб`єктів авторського права та/або суміжних прав, або виплата розподіленої винагороди безпосередньо таким суб`єктам.

Водночас, суб`єкти авторського права, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об`єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об`єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об`єкти.

Отже, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об`єктів авторського права, які хоча й не перебувають в їх управлінні, але не вилучені з нього в установленому порядку, законодавець врахував специфіку діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об`єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо). Такий підхід водночас забезпечує дотримання прав суб`єктів авторського права - як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди - та дозволяє суб`єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що організатором заходу, на якому здійснював виконання музичного твору відповідач, була Філармонія, враховуючи приписи ст. 2 Закону України «Про гастрольні заходи в Україні», те, що відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу, відсутні підстави для притягнення Оркестру до відповідальності за порушення авторських прав на твір «Hotel California» під час гастрольного заходу - концерту «Rock Legends», що відбувся 27.05.2018.

Разом з тим, враховуючи предмет та підстави позову, який пред`явлено до Оркестру, суд не встановлює обставини наявності у організатора заходу (Філармонії) відповідних прав інтелектуальної власності, оскільки, вказані обставини знаходяться поза межами доказування у даній господарській справі.

Крім того, позивачем не доведено здійснення відповідачем аранжування чи адаптації відповідного спірного оригінального твору.

Так, відповідач вказує, що аранжування було здійснено Stefan Schwalgin і Оркестр не має жодного відношення до створення похідного твору.

Разом з тим, Товариством не подано документів, які б беззаперечно підтвердили факт адаптації та аранжування спірного музичного твору саме відповідачем.

Таким чином, позов Товариства до Оркестру про стягнення 120 000 грн компенсації не підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, заява відповідача про застосування строків позовної давності судом не застосовується.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пунктом 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Комп Мюзік Паблішинг» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 01.11.2021.

Суддя Ю.О. Підченко