ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. Справа№ 910/17584/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вілзор" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/17584/20 (суддя Селівон А.М., повний текст складено - 01.06.2021) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вілзор" до товариства з обмеженою відповідальністю "Київське" та Фізичної особи - підприємця Кучер Людмили Василівни про стягнення 149 623,87 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вілзор" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київське" та Фізичної особи - підприємця Кучер Людмили Василівни про солідарне стягнення з відповідачів 149 623,87 грн., а саме 130 000,00 грн. заставної суми, 14809,32 грн. пені, 2864,00 грн. процентів річних та 1950,55 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на не виконання відповідачами обов`язку з повернення внесеної позивачем за Договором оренди цілісного майнового комплексу від 01.02.2019 заставної суми в розмірі 130000,00 грн., у зв`язку з закінченням строку дії договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/17584/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено, з огляду на недоведеність позивачем обставин припинення дії Договору оренди цілісного майнового комплексу від 01.02.2019.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на відсутність пролонгації договору та відповідно закінчення його дії через сплив строку, а також з огляду на викладене підстав для повернення йому заставної суми.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Вілзор" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/17584/20; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційні скарги та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

Разом з тим, першим відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він заперечив, проти задоволення її вимог.

Другий відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київське" (орендодавець 1 за Договором), Фізичною особою - підприємцем Кучер Людмилою Василівною (орендодавець 2 за Договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вілзор" (орендар за Договором) 01 лютого 2019 року укладено Договір оренди цілісного майнового комплексу (далі-Договір), за умовами якого орендодавці передають, а орендар приймає в строкове платне користування (оренду) цілісний майновий комплекс, вбудований в будівлю, який складається з приміщення, облаштованого обладнанням, меблями та іншим майном для закладу громадського харчування, загальною площею 60,2кв.м ,що розташоване за адресою: м.Київ, вулиця Хрещатик, будинок 27, літ.А. (далі - об`єкт оренди).

Згідно з умовами п. 2.1 Договору майновий комплекс передається в оренду для здійснення діяльності у галузі ресторанного господарства (кафе, бар, ресторан, кав`ярня, їдальня, тощо), організації святкових та розважальних подій.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що передача Цілісного майнового комплексу від орендодавців орендарю відбувається в день підписання Договору та Акта прийому-передачі цілісного майнового комплексу, які підписуються сторонами за формою, встановленою в Додатку № 1, Додатку № 2 до Договору.

Після підписання сторонами актів прийому-передачі орендодавець-1 передає орендарю ключі від приміщення (п. 3.3. Договору).

Згідно з п. 5.1. Договору плата за цілісний майновий комплекс вноситься в грошовій формі на розрахункові рахунки орендодавця -1 та орендодавця 2 згідно з умовами договору. Щомісячний розмір орендної плати за користування цілісним майновим комплексом складає 130000,00 грн. на місяць.

У п. 5.2. Договору сторони погоджено, що розмір орендної плати за один повний календарний місяць складає 130000,00 грн. і сплачується щомісячно до 15 числа поточного місяця за поточний місяць:

- на користь орендодавця 1 - 30000,00 грн.;

- на користь орендодавця 2 - 100000,00 грн.

Належним чином виконаним обов`язком по сплаті орендної плати цілісного майнового комплексу вважається сплата в повному обсязі у встановлений термін на розрахункові рахунки орендодавця - 1 і орендодавця - 2.

За домовленістю сторін при укладанні Договору орендар сплачує протягом трьох днів, до 4 лютого включно, орендну плату за перший місяць користування та заставну суму. Сума платежу складає 260000,00 грн.: на користь орендодавця 1 - 60000,00 грн.; на користь орендодавця 2 - 200000,00 грн. (п. 5.3. Договору).

Згідно пункту 13.1 Договору термін дії Договору встановлено з 01 лютого 2019 року по 31січня 2020 року.

Закінчення строку дії або дострокове розірвання цього Договору не звільняє орендаря від виконання прийнятих на себе зобов`язань щодо повної сплати орендної плати та компенсації за комунальні послуги (п.13.2.Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до умов Договору орендодавці передали, а орендар прийняв у орендне користування згідно з Договором окреме, визначене індивідуальними ознаками майно - цілісний майновий комплекс, вбудований в будівлю, який складається з приміщення, облаштованого обладнанням, меблями та іншим майном для закладу громадського харчування, загальною площею 60,2 кв, що розташований за адресою: м. Київ, вулиця Хрещатик, будинок 27, літ. А, на підтвердження чого 01 лютого 2019 року; між орендодавцями та орендарем без зауважень було підписано та скріплено печатками Акт прийому-передачі приміщення (Додаток № 1) і Акт прийому-передачі майна (Додаток № 2), копії яких наявні в матеріалах справи.

На виконання умов Договору позивачем сплачено відповідачам 260000,00 грн. згідно платіжних доручень № 1 від 05.02.2019 на суму 73500,00 грн, № 2 від 06.02.2019 на суму 26500,00 грн., № 3 від 06.02.2019 на суму 100000,00 грн., № 4 від 07.02.2019 на суму 30000,00 грн., № 6 від 08.02.2019 на суму 25000,00 грн., № 7 від 08.02.2019 на суму 5000,00 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Отже, позивачем було виконано зобов`язання за спірним Договором в частині сплати орендної плати за перший місяць користування та заставної суми. Заперечень щодо розміру здійсненої оплати та порядку її зарахування від сторін до суду не надходило.

Згідно наданих позивачем доказів, а саме копій платіжних доручень, ним в період лютий 2019 року - січень 2020 року було здійснено сплату орендної плати за Договором в загальній сумі 1 300 000,00 грн.

За доводами позивача, у зв`язку з закінченням строку дії Договору оренди цілісного майнового комплексу б/н від 01 лютого 2019 року, припинилось право відповідачів на внесену позивачем заставну суму в розмірі 130000,00 грн., внаслідок чого у відповідачів виник обов`язок її повернути.

На підтвердження зазначеного позивачем надано суду акт прийому - передачі майна від 31.01.2020 до Договору оренди цілісного майнового комплексу б/н від 01.02.2019 (додаток № 3), який підписаний представниками орендаря та орендодавця 2 без зауважень та застережень.

Листом від 26.08.2020 позивач звернувся до відповідачів з претензію № 1 від 14.08.2020 щодо невиконання договору оренди від 01.02.2019 з вимогою сплатити позивачеві заборгованість - заставну суму у розмірі 130000,00 грн. та суму штрафних санкцій у розмірі 13257,20 грн., факт направлення якої згідно з п. 13.6 Договору на фактичну адресу відповідачів підтверджується копіями фіскального чеку від 26.08.2020, опису вкладення в цінний лист від 26.08.2020, накладної №910 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак, поштове відправлення щодо направлення претензії відповідачами отримано не було та повернуто позивачеві за закінченням терміну зберігання.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскільки відповідачі не виконали свої зобов`язання щодо повернення внесеної позивачем за Договором заставної суми в розмірі 130000,00 грн., право на яку припинилось у орендодавців у зв`язку з закінченням строку дії Договору, у відповідачів утворилась прострочена заборгованість перед позивачем у розмірі 130000,00 грн., яку останній просить стягнути.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, виходив з того, що обставини припинення дії Договору оренди позивачем не доведені, доказів повернення орендованого приміщення не надано, а тому відповідно відсутні підстави для повернення заставної плати орендарю.

Колегія суддів вважає обґрунтованою відмову місцевого господарського суду у задоволенні позову, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною першою статті 763, статтею 764 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною четвертою статті 284 ГК України визначено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 ГК України).

Виняток з наведеного правила передбачено частиною першою статті 764 ЦК України, відповідно до якої в разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 284 ГК України у разі відсутності заяви однієї сторони про припинення або зміну умов договору протягом місяця після закінчення строку дії договору від вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, норми ст. 764 ЦК України та ст. 284 ГК України передбачають таку правову конструкцію як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Так, бажання наймача продовжувати відносини найму висловлюється конклюдентними діями - шляхом продовження користування майном після закінчення строку договору найму. Що ж стосується наймодавця, то підставою для продовження відносин найму є його згода, яка виражається у відсутності заперечень та вимоги до наймача повернути орендоване майно протягом одного місяця після закінчення строку дії Договору найму. Якщо протягом цього строку наймодавець заявить про своє бажання припинити відносити найму, наймач зобов`язаний буде повернути йому майно у строки та в порядку, передбаченому Договором.

При цьому законодавцем не встановлено конкретної форми заяви про припинення договору оренди, така вимога може бути викладена однією зі сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Водночас істотне значення у даному випадку має факт направлення такого повідомлення в межах відповідного строку, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідна форма вираження волевиявлення орендодавця.

Крім того, сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії останнього.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19, від 21.10.2019 у справі № 902/862/15 та від 02.07.2019 у справі № 906/742/18.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. При цьому такі заперечення можуть бути висловлені останнім, як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення дії цього строку.

Матеріали справи не містять доказів наявності заяв сторін про припинення Договору, а також доказів наявності заперечень орендодавців щодо поновлення договору на новий строк чи щодо користування орендарем майном після 31 січня 2020 року, які мали місце як до закінчення терміну дії Договору, так і протягом одного місяця після його закінчення.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

У відповідності до приписів ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України визначено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Таким чином, аналіз наведених вище норм в їх сукупності свідчить, що законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення договору найму не з закінченням строку його дії, а з фактом повернення об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 127/14633/16-ц, законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі, оскільки фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря. В свою чергу сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди.

Так, за умовами п. 3.5. Договору повернення цілісного майнового комплексу орендодавцям здійснюється на підставі відповідного акта прийому-передачі, підписаного сторонами, в належному технічному, санітарному стані, а також придатному зовнішньому та внутрішньому вигляді, не гіршому, ніж на момент передачі в оренду з врахуванням нормального зносу.

Відповідно до п.п.9.3.11 п. 9.3 Договору орендар зобов`язується по закінченню терміну дії договору чи достроковому припиненні договірних відносин звільнити та передати приміщення та майно орендодавцям в належному стані, а також придатному зовнішньому та внутрішньому вигляді, тобто не гіршому, ніж на момент передачі в оренду з урахуванням нормального зносу. При поверненні приміщення орендар не зобов`язаний приводити його у первісний стан, тобто воно передається у поточному стані, з врахуванням проведених опоряджувальних робіт та поточного ремонту, з врахуванням нормального зносу.

Згідно з п 13.4. Договору після закінчення користування цілісним майновим комплексом за цим Договором сторони укладають акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу.

Таким чином, належним та допустимим доказом, який підтверджує факт повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Вілзор" орендодавцям об`єкта оренди за Договором оренди цілісного майнового комплексу б/н від 01.02.2019, а саме звільнення та передачу приміщення та майна в належному стані, по закінченню терміну дії Договору, є акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу, складений та підписаний належним чином.

Позивачем, на підтвердження факту повернення майна за Договором надано акт прийому - передачі майна від 31.01.2020 року до Договору оренди цілісного майнового комплексу б/н від 01.02.2019 року (додаток № 3).

Разом з тим, вказаний Акт не може підтвердити обставин повернення з оренди цілісного майнового комплексу, оскільки згідно нього позивачем здійснено повернення лише орендодавцеві - 2 обладнання, меблів та іншого майна для закладу громадського харчування, згідно з наведеним в акті переліком.

Доказів повернення орендодавцеві - 1 приміщення, а не лише орендованого в ньому обладнання, позивачем до матеріалів справи не подано.

Так, факт передання орендарю в оренду цілісного майнового комплексу орендодавцями засвідчується двома окремими актами прийому-передачі, а саме: приміщення - ТОВ "Київське" за Актом прийому-передачі приміщення (Додаток № 1), майна - Фізичною особою - підприємцем Кучер Людмилою Василівною за Актом прийому-передачі майна (Додаток № 2).

З урахуванням наведеного, факт закінчення користування позивачем цілісним майновим комплексом та повернення його орендодавцям може бути підтверджений як актом прийому-передачі цілісного майнового комплексу, укладення якого прямо передбачено п. 13.4 Договору, підписаним орендарем та обома орендодавцями, так и двома окремими актами прийому-передачі, підписаним щодо майна - орендарем та орендодавцем 2, та щодо - приміщення орендарем та орендодавцем 1.

Як вже вказувалося, матеріали справи не містять доказів підписання між позивачем та відповідачем 1 Акту прийому - передачі приміщення до Договору оренди цілісного майнового комплексу від 01.02.2019 року.

Так само позивачем не надано доказів вжиття ним заходів щодо повернення приміщення, переданого у найм та/або вчинення орендодавцем 1 дій, спрямованих на ухилення від прийняття цього приміщення від позивача-орендаря.

Таким чином, з огляду на відсутність доказів наявності у сторін заяв про припинення Договору, а також заперечень орендодавців щодо поновлення договору на новий строк та доказів повернення з оренди цілісного майнового комплексу, доводи скаржника про те, що пролонгації договору не відбулось та він припинив свою дію внаслідок спливу строку, на який його було укладено, визнаються колегією суддів необґрунтованими.

Також, не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги доводи апелянта про те, що повернення майна, деякі одиниці якого є невід`ємною частиною орендованого приміщення (як то водонагрівальний бойлер, система вентиляції, система пожежної безпеки, тощо), свідчить про припинення використання орендарем цілісного майнового комплексу, враховуючи наступне.

Так, повернення майна орендодавцю 2 жодним чином не може підтверджувати обставин також повернення і приміщення, при цьому іншій особі - орендодавцю 1, та свідчити про неможливість використання останнього без наведеного обладнання.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для повернення заставної та відповідно задоволення похідних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляції.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вілзор" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/17584/20 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/17584/20.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 28.10.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко