СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

01 листопада 2021 року м. Харків Справа №922/2864/21

Східний апеляційний господарський суд у складі судді Хачатрян В.С.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, м.Харків, (вх.№3261Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.08.2021 року у справі №922/2864/21,

за позовом Харківського міського центру зайнятості, м.Харків,

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, м.Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , м.Харків,

про стягнення 32074,75 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Харківський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області кошти, виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 32074,75 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач, зокрема, вказував на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які виявилися в прийнятті рішення №435 від 19.12.2019 року «Про відмову у призначенні пенсії» громадянин ОСОБА_1 не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано законодавством, а позивач в період з 11.10.2020 року по 11.02.2021 року здійснював виплату допомоги по безробіттю зазначеному громадянину в сумі 32074,75 грн. який в цей час не мав будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Як зазначав позивач, своїми неправомірними діями щодо відмови у призначенні пенсії відповідач завдав йому матеріальної шкоди у розмірі виплаченої на користь ОСОБА_1 допомоги по безробіттю.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.09.2021 року у справі №922/2864/21 (повний текст складено 10.09.2021 року, суддя Байбак О.І.) позов задоволено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь Харківського міського центру зайнятості 32074,75 грн. грошових коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 та 2270,00 грн. судового збору.

Відповідач з вказаними рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2021 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про залишення її без руху з наступних підстав.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, за подання до господарського суду позовної заяви, яка містить вимогу майнового характеру розмір судового збору становить: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Враховуючи характер вимог апеляційної скарги, а також вимоги діючого законодавства щодо порядку сплати судового збору у відповідних категоріях справ, слід відзначити, що судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі становить 3405,00 грн.

Проте, апелянтом до апеляційної скарги не надано доказів про сплату судового збору в порядку та розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Разом з тим, апелянтом заявлено клопотання, в якому останній просить суд звільнити його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені ним, а Законом не передбачено така ціль як сплата судового збору.

Розглянувши клопотання апелянта про звільнення від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

За змістом положень статті 8 Закону України «Про судовий збір» питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати вирішується на розсуд суду в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності обставин, які дійсно перешкоджають сплаті стороною судового збору в установленому порядку і розмірі.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (п. 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28.05.1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (п. 57).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (заява №28249/95) зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить п. 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Таким чином, звільнення від сплати судового збору (розстрочення чи відстрочення його сплати, або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити від сплати судового збору (відстрочити чи розстрочити його сплату, або зменшити його розмір).

Суд вважає за необхідне зазначити, що ч.2 статті 6 та ч.2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначений ч.1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких допускається звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору заявнику при зверненні до суду із заявою (скаргою), є вичерпним, тому не допускається його розширення з ініціативи суду лише з урахуванням майнового стану сторони за відсутності умов, передбачених зазначеними положеннями цього Закону (ухвали Верховного Суду від 28.12.2020 року у справі №922/624/20, від 28.12.2020 року у справі №922/4277/19).

Окрім того, за змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення від сплати, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору юридичним особам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі №0940/2276/18, ухвали Верховного Суду від 29.12.2020 року у справі №922/3488/19, від 27.11.2020 року у справі №911/3661/16, від 28.12.2020 року у справі №910/6889/13); в ухвалах від 24.12.2020 року у справі №920/746/17, від 24.12.2020 року у справі №920/744/17.

Оцінивши доводи, наведені апелянтом в обґрунтування вимог заявленого ним клопотання, суд апеляційної інстанції не вбачає, у даному випадку, наявності обставин, які відповідали б зазначеним вище критеріям, узгоджувались з наведеними законодавчими приписами в контексті визначених законодавцем умов та підстав для звільнення від сплати судового збору, що могли б зумовити вчинення такої процесуальної дії.

Враховуючи вищенаведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

У відповідності до ст. 259 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Законодавцем чітко визначено, що саме опис вкладення до цінного листа є належним доказом у підтвердження факту виконання апелянтом вимог п. 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Згідно ухвали Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Проте, в матеріалах апеляційної скарги відсутні докази на підтвердження дотримання заявником приписів п.3 ч.3 ст. 258 та ст. 259 Господарського процесуального кодексу України, адже заявником не надано підтверджень направлення апеляційної скарги з додатками всім учасникам судового процесу у справі з описом вкладення, а саме третій особі у справі - ОСОБА_1 .

Частиною 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо заявник не усунув недоліки у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається заявнику (ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 10.08.2021 року у справі №922/2864/21 підлягає залишенню без руху, з наданням апелянту строку для усунення вказаних недоліків.

Також суд звертає увагу, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Оскаржуване рішення у даній справі прийнято 10.09.2021 року (розгляд справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи) і у той же день скеровано учасникам справи засобами поштового зв`язку. Апеляційна скарга подана до суду шляхом її подання через відділ документального забезпечення суду - 22.10.2021 року, що підтверджується відповідним штампом.

Частина 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України визначає, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, апелянтом ні в тексті апеляційної скарги, ні окремою заявою не ставиться питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в порядку частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто апеляційна скарга подана з пропущенням встановленого процесуального строку, без клопотання про поновлення цього строку.

За приписами ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і підстави, вказані в заяві про поновлення цього строку особою, яка подала апеляційну скаргу, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку, вказавши інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене суд вважає, що наявні підстави для залишення без руху апеляційної скарги відповідача на підставі ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись чч. 1, 2 ст. 174, ст. 234, п.2, п.3 ч.3 ст. 258, ст. 260 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 10.08.2021 року у справі №922/2864/21 залишити без руху.

2. Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

3. Повідомити апелянта, що заява і докази у підтвердження факту усунення недоліків повинні надійти до суду апеляційної інстанції не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків.

4. Роз`яснити заявнику, що наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач В.С. Хачатрян