УХВАЛА

м. Київ

26.10.2021Справа № 910/12596/19

За скаргою Державного підприємства "Київський бронетанковий завод"

на дії старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротінова Володимира Івановича

у справі № 910/12596/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківхолодмаш"

до Державного підприємства "Київський бронетанковий завод"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1. Міністерство оборони України

2. 85 Військове представництво Міністерства оборони України

про зобов`язання вчинити дії та стягнення грошових коштів,

Суддя Ломака В.С.

Секретар судового засідання Вегера А.В.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача (скаржника): Баленко І.В. за довіреністю від 22.01.2021 року № 129/014;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився.

від ДВС: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/12596/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківхолодмаш" (далі - позивач) до Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" (далі - відповідач) про:

- зобов`язання відповідача прийняти від позивача виготовлену за Договором поставки № КБТЗ/ВППК/18/15 від 05.03.2018 продукцію, а саме: колісний редуктор передній лівий БТР-ЗЕ.26.010СБ у кількості 38 штук, колісний редуктор передній правий БТР-ЗЕ.26.020СБ у кількості 38 шт., колісний редуктор задній лівий у кількості 38 шт., колісний редуктор задній правий БТР-ЗЕ.26.040СБ у кількості 38 шт.;

- стягнення суми попередньої оплати у розмірі 7 952 946, 43 грн.;

- стягнення пені у розмірі 4 182 813, 82 грн.;

- зобов`язання відповідача здійснити на користь позивача остаточну оплату продукції за Договором поставки № КБТЗ/ВППК/18/15 від 05.03.2018 у розмірі 5 301 964, 29 грн.

24.01.2020 року між Приватним акціонерним товариством "Харківхолодмаш" (Кредитор) та Державним підприємством "Київський бронетанковий завод" (Боржник) було укладено мирову угоду, відповідно до пункту 2.1 якої Боржник зобов`язується здійснити оплату за продукцію за договором поставки від 05.03.2018 року № КБТЗ/ВППК/18/15 в розмірі 12 412 906,52 грн. на користь Кредитора, з яких: суму в розмірі 483 486,88 грн. Боржник зобов`язується сплатити в термін до 01.03.2020 року, а суму в розмірі 11 929 419,64 грн. Боржник зобов`язується сплатити в термін до 01.07.2020 року.

Водночас, згідно з пунктом 2.3 мирової угоди, Кредитор зобов`язується передати, а Боржник зобов`язується прийняти від Кредитора виготовлену за договором поставки № КБТЗ/ВППК/18/15 від 05.03.2018 р. продукцію, а саме: колісний редуктор передній лівий БТР-ЗЕ.26.010СБ у кількості 38 штук, колісний редуктор передній правий БТР-ЗЕ.26.020СБ у кількості 38 штук, колісний редуктор задній лівий у кількості 38 штук, колісний редуктор задній правий БТР-ЗЕ.26.040СБ у кількості 38 штук в термін до 01.07.2020 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року прийнято відмову Приватного акціонерного товариства "Харківхолодмаш" від позову в частині стягнення пені в сумі 4 182 813,82 грн. та закрито провадження у справі № 910/12596/19 в цій частині вимог; задоволено спільну заяву Приватного акціонерного товариства "Харківхолодмаш" та Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" про затвердження укладеної між сторонами 24.01.2020 року мирової угоди у справі № 910/12596/19. Провадження у справі № 910/12596/19 закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, у наведеній ухвалі вказано, що остання відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання до 20.02.2023 року; стягувачем є Приватне акціонерне товариство "Харківхолодмаш" (61035, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 117; ). Боржником є Державне підприємство "Київський бронетанковий завод" (02093, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 34-А; ).

18.02.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва Державним підприємством "Київський бронетанковий завод" подано заяву від 16.02.2021 року № 372/81, в якій останнє просило суд зазначити в ухвалі ДП "КБТЗ" стягувачем, а позивача - боржником, в частині поставки продукції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2021 заяву Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" від 16.02.2021 року № 372/81 задоволено. Внесено виправлення до ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19, не зачіпаючи при цьому суті вказаної ухвали, виклавши пункти 8, 9 резолютивної частини цієї ухвали у наступній редакції:

"8. Стягувачем у зобов`язанні по оплаті продукції, зазначеної у мировій угоді, є Приватне акціонерне товариство "Харківхолодмаш" (61035, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 117; ). 9. Боржником у зобов`язанні по оплаті продукції, зазначеної у мировій угоді, є Державне підприємство "Київський бронетанковий завод" (02093, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 34-А; )".

Крім того, даною ухвалою, яка є невід`ємною частиною ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19, резолютивну частину ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19 доповнено положеннями наступного змісту:

"Стягувачем у зобов`язанні по передачі продукції, зазначеної у мировій угоді, є Державне підприємство "Київський бронетанковий завод" (02093, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 34-А; ). Боржником у зобов`язанні по передачі продукції, зазначеної у мировій угоді, є Приватне акціонерне товариство "Харківхолодмаш" (61035, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 117; )".

20.09.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла скарга Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" від 17.09.2021 року № 2003/81 на дії старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротінова Володимира Івановича, в якій скаржник просив суд визнати неправомірним та скасувати рішення (повідомлення) від 07.09.2021 року старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротінова Володимира Івановича про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документа - ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19, а також зобов`язання Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа - ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19.

Обґрунтовуючи викладені вимоги, скаржник посилався на те, що підставою для повернення старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротіновим Володимиром Івановичем стягувачу без прийняття до виконання ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19 стала відсутність у наведеному виконавчому документі дати набрання судовим рішенням законної сили та строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. У той же час всі означені реквізити наявні у тексті ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19, що, на думку скаржника, свідчить про неправомірність повідомлення старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротінова Володимира Івановича про повернення стягувачу без прийняття до виконання вищезазначеного виконавчого документа.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.09.2021 року матеріали справи № 910/12596/19, що зареєстровані за вхідним № 01-20/9497/21, передано для розгляду судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.09.2021 року скаргу Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" на дії старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротінова Володимира Івановича прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 26.10.2021 року.

У судовому засіданні 26.10.2021 року представник скаржника підтримав викладені у скарзі вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Приватне акціонерного товариства "Харківхолодмаш", треті особи та Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про дату, час і місце розгляду скарги відповідача були повідомлені належним чином, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання не забезпечили.

У судовому засіданні 26.10.2021 року судом розглянуто скаргу Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" від 17.09.2021 року № 2003/81 на дії старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротінова Володимира Івановича, та вирішено її задовольнити, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Частинами 1, 4 статті 192 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Статтею 193 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Законом України "Про виконавче провадження" регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, ухвал судів у господарських справах, у випадках, передбачених законом.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 року в справі № 910/7221/17 зазначив, що в силу приписів вищевказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження", а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується "правомірна поведінка" виконавця.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у пункті 4.1 рішення № 19-рп/2011 від 14.12.2011 року (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) зазначив, що утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді (пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25 листопада 1997 року № 6-зп , пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп).

Пунктом 9 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2021 року старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротіновим Володимиром Івановичем оформлено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, яким ухвалу господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19 повернуто Державному підприємству "Київський бронетанковий завод" (як стягувачу) без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження". Повертаючи означену ухвалу суду без прийняття до виконання, старший державний виконавець Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротінов Володимир Іванович у повідомленні від 07.09.2021 року вказав про відсутність у наведеному виконавчому документі дати набрання судовим рішенням законної сили та строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Вимоги до виконавчого документа встановлено статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У той же час судом встановлено, що в резолютивній частині ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19 вказано, що остання відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання до 20.02.2023 року. Крім того, у цьому судовому рішенні зазначено, що ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, тобто 19.02.2021 року, оскільки як датою постановлення цієї ухвали, так і датою складення її повного тексту є саме 19.02.2021 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність вчинення старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротіновим Володимиром Івановичем дій щодо прийняття та направлення відповідачу повідомлення про повернення вищевказаного виконавчого документа (ухвали суду) стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на відсутність у наведеному виконавчому документі дати набрання судовим рішенням законної сили та строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, чим безумовно порушено права Державного підприємства "Київський бронетанковий завод".

Суд також звертає увагу на те, що ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2021 року, яка є невід`ємною частиною ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19, заяву Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" від 16.02.2021 року № 372/81 задоволено. Внесено виправлення до ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19, не зачіпаючи при цьому суті вказаної ухвали, та доповнено резолютивну частину ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19 положеннями наступного змісту:

"Стягувачем у зобов`язанні по передачі продукції, зазначеної у мировій угоді, є Державне підприємство "Київський бронетанковий завод" (02093, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 34-А; ). Боржником у зобов`язанні по передачі продукції, зазначеної у мировій угоді, є Приватне акціонерне товариство "Харківхолодмаш" (61035, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 117; )".

За умовами частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, а частиною 4 вказаної статті передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 року зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 року існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим пунктом статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009 року).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002 року; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 року).

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Таким чином, виконання рішення є обов`язковим елементом права на справедливий суд, та сума заборгованості, яка присуджена судом є підґрунтям для "законного сподівання" позивача на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 року, Збірник рішень 1997-II, с. 510 - 511, § 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", № 59498/00, § 34, від 07.05.2002 року; рішення у справі "Ясіун`єне проти Литви", №41510/98, § 27, від 06.03.2003 року; та рішення по справі "Руйану проти Румунії", № 34647/97, від 17.06.2003 року).

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази, які спростовують вищенаведені висновки суду щодо неправомірності спірного повідомлення старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротінова Володимира Івановича.

Відповідно до частин 1, 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відтак, зважаючи на встановлені обставини та наведенні норми, суд дійшов висновку, щодо відсутності у старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротінова Володимира Івановича достатніх та обґрунтованих підстав для направлення стягувачу повідомлення та повернення відповідачу без прийняття до виконання ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19 на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а відтак скарга Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу на положення статті 345 Господарського процесуального кодексу України, за якими про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст. ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" від 17.09.2021 року № 2003/81 задовольнити.

2. Визнати неправомірним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротінова Володимира Івановича від 07.09.2021 року про повернення Державному підприємству "Київський бронетанковий завод" без прийняття до виконання ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19.

3. Зобов`язати старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кротінова Володимира Івановича або іншу посадову особу цього органу державної виконавчої служби вирішити питання про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року в справі № 910/12596/19.

4. Згідно з приписами статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.10.2021 року.

Суддя В.С. Ломака