РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.10.2021Справа № 910/12133/21

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи

справу № 910/12133/21

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Покрова"

про стягнення 1 212,65 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Покрова" про стягнення 1212,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 2722-18 постачання природного газу від 12.10.2018, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість у сумі 0,01 грн та збитки в сумі 916,47 грн, а також нараховані за несвоєчасно проведені платежі пеню в сумі 247,62 грн і 3% річних - 48,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04053, м. Київ, пров. Бехтерівський, буд. 14.

Відповідач ухвалу суду отримав 19.08.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Станом на день винесення рішення відзив від відповідача не надійшов.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

12.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (назву змінено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") (надалі - позивач, постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Покрова" (надалі - відповідач, споживач) укладено договір постачання природного газу № 2722/18-ТЕ-41 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого (в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018), постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

В подальшому сторонами вносились зміни до договору шляхом укладення додаткових угод, а саме: додаткової угоди №1 від 23.10.2018, додаткової угоди №2 від 31.10.2018, додаткової угоди №3 від 02.11.2018, додаткової угоди №4 від 23.11.2018, додаткової угоди №5 від 11.03.2019, додаткової угоди №7 від 25.03.2019, додаткової угоди №8 від 22.04.2019, додаткової угоди №9 від 25.04.2019, додаткової угоди №10 від 22.05.2019, додаткової угоди №11 від 24.05.2019, додаткової угоди №12 від 24.06.2019, додаткової угоди №13 від 27.06.2019, додаткової угоди №14 від 12.10.2019, додаткової угоди №15 від 26.07.2019, додаткової угоди №16 від 30.08.2020, додаткової угоди №17 від 12.09.2019, додаткової угоди №18 від 27.09.2019

Додатковою угодою №4 від 23.11.2018 сторони виклали Договір № 2722-18 постачання природного газу від 12.10.2018 у новій редакції.

Згідно п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У п. 2.1. договору зазначено, що Постачальник передає Споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 202,606 тис.куб.метрів.

Пунктом 2.5. договору встановлено, що допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків) від зазначеного в пункті 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди.

Відповідно до п. 3.8. договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 3.8.1. договору Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний Споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2 цього договору.

Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання Постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді (п. 3.11. договору).

Пунктом 3.13. договору сторони погодили, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 цього Договору), Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 цього договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином:

3.13.1. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Постачальником Споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункт раго Договору; Ц- ціна природного газу за цим Договором; К- коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Згідно п. 4.1. договору ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється Положенням.

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для Сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

У п. 4.2. договору зазначено, що ціна за 1000 куб.м газу становить 6 235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з податком на додану вартість - 1 482,61 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 5.7. договору встановлено, що відшкодування Постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 цього Договору, здійснюється наступним чином:

Постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо Споживач порушив пункт 3.9 цього Договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається о куб.м) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2 цього Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього Договору;

Постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає Споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

Споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати Постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

У разі, якщо протягом зазначеного періоду Споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) Постачальнику збитки, Споживач несе відповідальність перед Постачальником на загальних умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України.

Згідно п. 7.2. договору, у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підпису Постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. договору).

Додатковою угодою №9 від 25.04.2019 сторони:

доповнили п. 2.1. наступним: «Постачальник передає Споживачу у травні 2019 року (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 7,5 тис.куб.метрів.»;

виклали п. 4.2. в наступній редакції: «Ціна за 1000 куб.м газу з 1 травня 2019 року становить 7 184,80 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з податком на додану вартість - 8 621,76 грн.»;

продовжили строк дії договору до 31.05.2019 включно.

На виконання умов договору постачання природного газу позивач передав, а відповідач прийняв природний газ, зокрема, згідно Актів приймання-передачі природного газу від 31.05.2019 на суму 36 290,03 грн, від 30.09.2019 на суму 21 788,19 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено прострочення оплати за Актом приймання-передачі природного газу від 31.05.2019, у зв`язку із чим здійснено нарахування пені в сумі 247,62 грн та 3% річних в сумі 47,72 грн.

Також, позивач стверджує, що відповідач здійснив часткову на суму 5 184,04 оплату за Актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2019, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 0,01 грн.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №11 від 24.05.2019) Постачальник передає Споживачу у травні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 4,75000 тис. куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.05.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу в травні 2019 у обсязі 5,005 тис.куб.м.

Таким чином, відповідач в травні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 0,25500 тис.куб.м, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №11 від 24.05.2019).

28.11.2019 позивачем на адресу відповідача відправлено Акт-претензію за вих.№ 264343-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 Договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 916,47 грн за різницю між замовленим в травні 2019 обсягом природного газу (4,75000) та фактичним обсягом використаного Відповідачем в травні 2019 природного газу за Договором (5,005 тис.куб.м.), згідно детального розрахунку, наданого у додатку до цього позову.

Станом на момент звернення із цим позовом до суду, збитки позивача в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані.

З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 0,01 грн та збитки в сумі 916,47 грн, а також нараховані за несвоєчасно проведені платежі пеню в сумі 247,62 грн і 3% річних - 48,55 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, здійснив поставку газу, який прийнятий відповідачем, зокрема, згідно Актів приймання-передачі природного газу від 31.05.2019 на суму 36 290,03 грн, від 30.09.2019 на суму 21 788,19 грн.

Підписання вказаних актів свідчить про прийняття газу відповідачем без заперечень та зауважень, як такого, що відповідає умовам договору.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, виходячи з умов договору на постачання природного газу, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за актом від 31.05.2019 до 25.05.2019 включно, за актом від 30.09.2019 - до 25.10.2019 включно.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, відповідач своє зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав, здійснивши за актом від 31.05.2019 оплату із порушенням строку, а за актом від 30.09.2019 часткову оплату.

У зв`язку з викладеним у відповідача виникла заборгованість з оплати поставленого товару за договором у розмірі 0,01 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого газу за договором настав, а доказів оплати газу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 0,01 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасникгосподарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок пені у розмірі 247,62 грн, судом встановлено, що він є арифметично вірним, тому вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 48,55 грн, судом встановлено, що він є арифметично вірним, тому вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 916,47 грн збитків згідно положень п.3.13 договору суд зазначає, наступне.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №11 від 24.05.2019) Постачальник передає Споживачу у травні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 4,75000 тис. куб.м.

Судом встановлено, що Актом приймання-передачі від 31.05.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу в травні 2019 у обсязі 5,005 тис.куб.м.

Таким чином, відповідач в травні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 0,25500 тис.куб.м, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №11 від 24.05.2019).

28.11.2019 позивачем на адресу відповідача відправлено Акт-претензію за вих.№ 264343-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 Договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 916,47 грн за різницю між замовленим в травні 2019 обсягом природного газу (4,75000) та фактичним обсягом використаного відповідачем в травні 2019 природного газу за Договором (5,005 тис.куб.м.), згідно детального розрахунку, наданого у додатку до цього позову.

Оскільки відповідачем у травні 2019 року було спожито природний газ у більшому обсязі, ніж визначено п.2.1 договору, позивачем обґрунтовано заявлено вимоги про стягнення збитків на підставі п.3.13 договору.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок збитків на підставі п.3.13 договору, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, а отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягають збитки на суму 916,47 грн.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором № 2722-18 постачання природного газу від 12.10.2018 належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Покрова" (04053, м. Київ, пров. Бехтерівський, буд. 14, ідентифікаційний код 41122242) на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) заборгованість в сумі 0,01 грн, пеню в сумі 247 грн 62 коп., 3% річних в сумі 48 грн 55 коп., збитки в сумі 916 грн 47 коп та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.10.2021.

Суддя А.І. Привалов