РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2021Справа № 910/11299/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ідентифікаційний код 40081200)

до Приватного підприємства "Окко Контракт" (04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, буд. 15-17/18; ідентифікаційний код 36248687)

про стягнення 133 592, 30 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" з позовом до Приватного підприємства "Окко Контракт", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача штраф - 111 773, 52 грн та пеню - 21 818, 78 грн за порушення термінів поставки товару за договором № ОД/НХ-20-24НЮ від 05.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

12.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а також від відповідача надійшло клопотання про об`єднання судових проваджень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Окко Контракт" про об`єднання судових проваджень відмовлено.

25.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив.

24.09.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення відповідача.

Таким чином, приймаючи до уваги, що розгляд справи № 910/11299/21 здійснюється за правилами спрощеного провадження та враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.02.2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - замовник) та Приватним підприємством "Окко Контракт" (далі - постачальник) укладено договір поставки № ОД/НХ-20-24НЮ за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність замовнику бензин марки А-92 (по талонам), далі - паливо, в обсягах згідно із специфікацією № 1 (додаток № 1), а замовник зобов`язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.4. договору відпуск палива здійснюється цілодобово по талонах, яке є підставою для відвантаження нафтопродуктів з всіх АЗС постачальника. Заправка автотранспорту здійснюється відповідно до потреб замовника.

Згідно п. 4.1., 4.2. та 4.3. договору кількість палива, що постачається за договором, на момент укладення договору складає 110130 літрів, згідно з специфікацією № 1 (додаток № 1).

Загальна кількість палива може змінюватись протягом строку дії договору у порядку визначеному чинним законодавством України.

Обсяги закупівлі палива можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

За змістом п. 5.1., 5.2. договору паливо має бути поставлено замовнику шляхом передачі відповідної кількості талонів відповідного номіналу тільки на підставі письмових заявок (рознарядок) замовника впродовж 3 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факс, електронна пошта, лист) постачальником у кількості, визначеній у заявці. Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо талони не були передані замовнику протягом 3 робочих днів з моменту отримання постачальником відповідної заявки замовника.

Паливо передається замовнику з АЗС постачальника на умовах EXW в редакції Інкотермс 2010. Прийом та передача палива здійснюється по талонам. Право власності на паливо виникає у замовника з моменту прийому талонів на паливо.

В пункті 6.1. договору зазначено, що ціна на паливо на момент укладення договору складає 27, 18 грн за один літр (в т.ч. ПДВ).

Відповідно до п. 6.5. договору загальна сума по договору становить 2 993 333,40 грн.

Строк дії договору встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2020, в частині відвантаження товару до 25.12.2020, в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору (п.14.2. договору).

Специфікацією № 1 (додаток № 1) погоджено сторонами, зокрема, найменування товару, кількість, ціну та суму. Загальна сума поставки складає 2 993 333, 40 грн.

В подальшому між сторонами укладено додаткові угоди до договору, а саме № 1 та № 2.

Так, відповідно до п. 1.1. договору в редакції додаткової угоди № 2 постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - товар), які зазначені у специфікаціях (додаток № 2, № 3), що додаються до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених у договорі.

Згідно п. 4.1. договору в редакції додаткової угоди № 2 кількість палива, що постачається за договором, на момент укладення додаткової угоди № 1 складає 110130 літрів, згідно з специфікацією № 2 (додаток № 2); на момент укладення додаткової угоди № 22 020 літрів згідно зі специфікацією № 3 (додаток № 3).

Відповідно до пункту 6.5. договору в редакції додаткової угоди № 2 загальна сума договору складає 3 353 967,00 грн, в тому числі ПДВ 20% 558 994, 50 грн.

Строк дії договору по специфікації № 2 встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2020, в частині відвантаження товару до 25.12.2020, по специфікації № 3 - з 01.01.2021 по 30.06.2021, в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору (пункт 14.2. договору в редакції додаткової угоди № 2).

Відповідно до специфікації № 3 до договору постачальник зобов`язувався поставити бензин на суму 555 867,60 грн з ПДВ.

Позивач зазначає, що 25.03.2021 замовником було направлено постачальнику цінним листом з описом вкладення (№ 180 поштового відправлення) письмову заявку за вих. № НХ09/1202 від 25.03.2021 на поставку бензину А-92 в кількості 22 020 за ціною 21,15 грн., без ПДВ на загальну сум 558 867,60 грн.

Згідно відстеження трекінгу відправлення № 180 на сайті АТ "Укрпошта", письмова заявка за вих. № НХ09/1202 від 25.03.2021 була отримана ПП "Окко Контракт" 26.03.2021.

Відтак, на переконання позивача, враховуючи вимоги п. 5.1. договору, письмова заявка за вих. № НХ09/1202 від 25.03.2021 підлягала виконанню в строк до 31.03.2021 включно.

В обґрунтування необхідності звернення до суду з даним позовом позивач посилається на невиконання відповідачем заявки № НХ09/1202 від 25.03.2021 на поставку бензину А-92 в кількості 22 020 за ціною 21,15 грн., без ПДВ на загальну суму 558 867,60 грн у строк до 31.03.2021 включно, у зв`язку з чим позивачем було нараховано штраф в розмірі 111 773, 52 грн та пеню в розмірі 21 818, 78 грн за порушення термінів поставки товару за договором № ОД/НХ-20-24НЮ від 05.02.2020.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог з огляду на слідуюче:

- замовник зазначив у заявці більшу кількість товару (22 020 л), аніж та, що визначена в договорі з урахуванням зміни ціни (20 460 л), не вказав номінал та кількість талонів, які бажає отримати, не направляв заявку за адресою, що вказана в договорі;

- позивачем не було додано до заявки копії документів, що підтверджували повноваження осіб, які підписали заявку у відповідності до вимог статуту та договору, не долучено накази на призначення підписантів, витяги з посадових інструкцій тощо;

- позивач протиправно, необгрунтовано та без додержання процедури врегулювання дотримання інтересів сторін, своїми діями фактично заблокував подальшу поставку товару;

- позивачем у позовній заяві не обґрунтовано, чи були йому заподіяні збитки у зв`язку із таким недоотриманням товару, а також не зазначено розмір таких збитків за їх наявності. Окрім цього, позивач не надав жодного аргументу та доказу на підтвердження наявності понесення ним інших витрат, зумовлених несвоєчасним виконання відповідачем умов договору, які б свідчили про збитки та інші негативні наслідки.

- оскільки грошових зобов`язань відповідач перед позивачем згідно умов договору не мав, то нього не може бути застосовано такий вид стягнення як пеня.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № ОД/НХ-20-24НЮ від 05.02.2020, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами частини 4 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до положень частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Як про це вказує позивач та що у свою чергу встановлено судом, 25.03.2021 замовником було направлено постачальнику цінним листом з описом вкладення письмову заявку за вих. № НХ09/1202 від 25.03.2021 на поставку бензину А-92 в кількості 22 020 за ціною 21,15 грн., без ПДВ на загальну суму 558 867,60 грн. (№ 180 поштового відправлення).

Письмова заявка за вих. № НХ09/1202 від 25.03.2021 була отримана ПП "Окко Контракт" 26.03.2021 (відстеження трекінгу відправлення № 180 на сайті АТ "Укрпошта".

Разом з тим, даний факт відповідачем не заперечується та не спростовується.

Водночас, позивач стверджує, що станом на момент звернення до суду з даним позовом письмова заявка за вих. № НХ09/1202 від 25.03.2021 виконана не була.

У свою чергу, суд вказує, що як станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, так і станом на момент розгляду даної справи, доказів, щоб свідчили про виконання відповідачем заявки за вих. № НХ09/1202 від 25.03.2021 на поставку бензину А-92 в кількості 22 020 за ціною 21,15 грн., без ПДВ на загальну суму 558 867,60 грн. в матеріалах справи не міститься.

Таким чином, суд вказує, що відповідач в порушення умов договору поставки від 05.02.2020 № ОД/НХ-20-24НЮ з урахуванням додаткових угод та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної поставки товару.

Відтак, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки № ОД/НХ-20-24НЮ від 05.02.2020, позивачем нараховано відповідачу штраф в розмірі 111 773, 52 грн та пеню в розмірі 21 818, 78 грн.

Так, стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Пунктом 9.3. договору унормовано, що у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожний день затримки.

За порушення термінів поставки товару, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20 % від вартості непоставленого в строк товару.

Відтак, дії відповідача є порушенням умов договору, що у свою чергу є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов пункту 9.3. договору.

Судом перевірено правильність здійснених позивачем розрахунків пені та штрафу, та встановлено що останні здійснено позивачем вірно, їх нарахування здійснено у відповідності до умов договору та не суперечить чинному законодавству.

Отже, з огляду на викладене вище та встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної поставки товару за договором поставки № ОД/НХ-20-24НЮ від 05.02.2020 з урахуванням додаткових угод, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 111 773, 52 грн та пені в розмірі 21 818, 78 грн. є обґрунтованими, а відтак, такими, що підлягають задоволенню.

При тому, суд зазначає, що зміна ціни на тотожний товар не звільняє відповідача від обов`язку за договором з поставки товару.

Доводи відповідача про зміну ціни товару на підставі надісланого ним позивачу листа з такою пропозицією не вносять зміни до спірного договору без письмової згоди (укладення додаткової угоди) позивача, адже, таке погодження передбачено п. 11.1 договору та главою 53 ЦК України.

Разом з тим, суд відзначає, що умовами договору не передбачено укладення додаткової угоди, у зв`язку із зміною ринкових цін на пальне.

Посилання відповідача на надсилання заявки позивачем не на адресу передбачену сторонами безпідставні, оскільки у відзиві на позовну відповідач визнає отримання такої заявки, відтак, відповідно до вимог ст. 75 ГПК України вказані обставини не потребують повторного доказування.

Щодо тверджень відповідача щодо відсутності підтвердження підписантів письмової заявки за вих. № НХ09/1202 від 25.03.2021, то суд зазначає, що умовами договору не передбачено такого обов`язку замовника перед постачальником.

Посилання відповідача, щодо того, що у письмовій заявці за вих. № НХ09/1202 від 25.03.2021 зазначено більшу кількість продукції (22020 л) судом відхиляються, оскільки, відповідно специфікації № 3, яку сторони ввели в дію додатковою угодою № 2 від 28.12.2020 до договору поставки № ОД/НХ-20-24НЮ від 05.02.2020, вбачається, що кількість бензину АИ-92-К5-Евро (в талонах компанії "Окко") - 22020 л., за ціною 25,38 грн. (за один літр) на суму 558 867, 00 грн., з ПДВ.

Твердження відповідача про те, що зобов`язання з поставки товару є негрошовим, тому у позивача відсутні підстави нараховувати неустойку у вигляді пені є також безпідставними, адже, суперечать ст. 231 ГК України та умовам п. 9.3 договору.

Крім того, у відзиві на позов відповідач просить суд зменшити розмір неустойки обґрунтовуючи це відсутністю збитків у позивача, збільшенням ціни на товар, що не залежить від відповідача, а також належним виконанням зобов`язань у більшій мірі.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому згідно положень частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

В свою чергу, відповідач, заявивши клопотання про зменшення розміру штрафних санкції не надав суду належних доказів та не навів беззаперечних обставин, які могли свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) наслідкам порушення зобов`язання. Також відповідач не вказав про жодні обставини, які могли б свідчити про майновий стан сторін та соціальну значущість підприємства, що мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, суд не вбачає об`єктивних підстав для зменшення розміру неустойки заявленої позивачем до стягнення з відповідача.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Окко Контракт" (04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, буд. 15-17/18; ідентифікаційний код 36248687) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ідентифікаційний код 40081200) штраф в розмірі 111 773 (сто одинадцять тисяч сімсот сімдесят три) грн 52 коп., пеню в розмірі 21 818 (двадцять одна тисяча вісімсот вісімнадцять) грн 78 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 18.10.2021

Суддя Баранов Д.О.