ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття провадження

27 жовтня 2021 року Справа № 923/134/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. за участю секретаря судового засідання Горголь О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Садового товариства "Речник-3" про закриття провадження у справі

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до: : Садового товариства "Речник-3", Херсонська область, Олешківський район, с. Кринки, вул. Адміністративна, 162 (Козаче-Лагерська сільська рада),

про визнання протиправними дій, визнання недійсними рішень загальних зборів, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії,

за участю представників:

від позивача: Петренко К.Д.

від відповідача: не прибув

встановив:

Провадження у справі відкрито 05.02.2021 у порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 з вимогами про:

- визнання протиправними дій голови Садового Товариства «Речник-3» щодо відключення 26.05.2020 та 04.04.2020 від електропостачання садового будинку, розташованого на земельних ділянках № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

- визнання недійсними рішення загальних зборів Садового товариства «Речник-3», оформлених протоколами від 13.06.2020 та 11.07.2020 р.;

- поновлення членства ОСОБА_1 в Садовому товаристві «Речник-3», , юридична адреса: 75111, Херсонська область Олешківський район село Кринки, вул. Адміністративна, 162 (Козаче-Лагерська сільська рада) з 11.07.2020 року;

- стягнення із Садового товариства «Речник-3» 20 000, 00 грн в якості відшкодування моральної шкоди;

- зобов`язання Садового товариства «Речник-3» підключити до електропостачання садовий будинок, розташований на земельних ділянках № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідно до ухвали від 08.02.2021 р., суд постановив: виправити описку в ухвалі суду від 05.02.2021 року; вважати пункт 1 ухвали викладеним у редакції: " У задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовити."; пункт 2 цієї ухвали вважати викладеним у редакції: " Надати позивачу відстрочку зі сплати судового збору за подання цієї позовної заяви до постановлення рішення у справі".; пункти 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 резолютивної частини ухвали від 05.02.2021 вважати пунктами 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 відповідно.

Ухвалою від 25.02.2021 суд відклав підготовче засідання до 23.03.2021 через те, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про час та місце проведення підготовчого засідання.

Судом 25.02.2021 постановлено ухвалу, якою: витребувано у Садового товариства "Речник-3", Херсонська область, Олешківський район, с. Кринки, вул. Адміністративна, 162 (Козаче-Лагерська сільська рада), код ЄДР 26185103, копії рішення засідання правління садового товариства, на підставі якого було відключено 26.05.2020 та 04.06.2020 садовий будинок ОСОБА_1 від електропостачання; Докази зобов`язано подати у строк до 15.03.2021 року; витребувано у АТ "Херсонобленерго" (м. Херсон, вул. Пестеля, 5, код ЄДР 05396638) копії договору про постачання електроенергії, укладеного між АТ "Херсонобленерго" та Садовим товариством "Речник-3" (Херсонська область, Олешківський район, с. Кринки, вул. Адміністративна, 162 (Козаче-Лагерська сільська рада), код ЄДР 26185103); Докази зобов`язано подати у строк до 18.03.2021 року.

На виконання ухвали суду від 25.02.2021 АТ "Херсонобленерго" надано копію договору про постачання електроенергії № 162 з додатками (а.с. 62-78).

До суду 22.03.2021 позивачкою надані додаткові докази, а саме: квитанції про оплату ОСОБА_1 витрат на надання правової допомоги та рішення загальних зборів Садового товариства "Речник-3" від 11.07.2020 року, оформлене протоколом № 3 (а.с. 82-84).

Позивачкою до суду 22.03.2021 подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме: визнати протиправними дії голови Садового Товариства «Речник-3» щодо відключення 26.05.2020 року та 04.04.2020 року від електропостачання садового будинку, розташованого на земельних ділянках № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ; визнати недійсним рішення загальних зборів Садового товариства «Речник-3», оформлених протоколами від 13.06.2020 р. та 11.07.2020 року; поновити членство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_3 в Садовому товаристві «Речник-3» , юридична адреса: 75111, Херсонська область Олешківський район село Кринки, вул. Адміністративна, 162 (Козаче-Лагерська сільська рада) з 11.07.2020 року; стягнути з Садового товариства «Речник-3» (, юридична адреса: 75111, Херсонська область Олешківський район село Кринки, вул. Адміністративна. 162 (Козаче-Лагерська сільська рада) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 ,, адреса АДРЕСА_3 ) 20 000 грн (двадцять тисяч гривень,00 коп) в якості відшкодування моральної шкоди; зобов`язати Садове товариство «Речник-3» , юридична адреса: 75111, Херсонська область Олешківський район село Кринки, вул. Адміністративна, 162 (Козаче-Лагерська сільська рада підключити до електропостачання садовий будинок, розташований на земельних ділянках № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Від відповідача 22.03.2021 до суду подане клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 97-100).

Судом 23.03.2021 постановлено ухвалу, якою: продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, до 05.05.2021 року; відкладено підготовче засідання до 15.04.2021 року.

До суду 07.04.2021 від позивачки надійшли заперечення проти клопотання відповідача про закриття провадження у справі (а.с. 113-119).

За результатами підготовчого судового засідання 15.04.2021 судом постановлено ухвалу, якою: продовжено строк проведення підготовчого провадження; відкладено підготовче засідання до 13.05.2021 року; витребувано у Садового товариства "Речник-3", Херсонська область, Олешківський район, с. Кринки, вул. Адміністративна, 162 (Козаче-Лагерська сільська рада), код ЄДР 26185103, копії рішення засідання правління садового товариства, на підставі якого було відключено 26.05.2020 та 04.06.2020 садовий будинок ОСОБА_1 від електропостачання; зобов`язано докази подати у строк до 07.05.2021 року.

Від відповідача до суду 07.04.2021 надійшли: заява по суті позовних вимог ОСОБА_1 та витребувані судом копії оскаржуваних рішень правління (а.с. 127-132).

У зв`язку з необхідністю у наданні часу представнику позивача для ознайомлення із заявою відповідача та подання додаткових письмових пояснень, суд протокольною ухвалою від 13.05.2021 оголосив у підготовчому засідання перерву до 15.06.2021 року.

До суду 17.05.2021 повернуто поштову кореспонденцію, яка містила копію ухвали суду від 15.04.2021 року, адресовану Садовому товариству "Речник-3", з відміткою «Немає дома» (а.с. 135-139).

Від ОСОБА_1 25.05.2021 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог (а.с. 140-147), відповідно до якої, позивачка просила визнати дії Садового Товариства "Речник-3" (), юридична адреса: 75111, Херсонська область, Олешківський район, с. Кринки, вул. Адміністративна, 162 (Козаче-Лагерська сільська рада) щодо відключення 26.05.2020 та 04.06.2020 від електропостачання садового будинку, розташованого на земельних ділянках № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , незаконними. Інші позовні вимоги залишено в редакції, викладеній у позовній заяві.

Ухвалою суду від 15.06.2021 року: прийнято заяву позивачки та постановлено вважати позовною вимогою, з числа інших, викладеною у наступній редакції: "Визнати дії Садового Товариства "Речник-3" (), юридична адреса: 75111, Херсонська область, Олешківський район, с. Кринки, вул. Адміністративна, 162 (Козаче-Лагерська сільська рада) щодо відключення 26.05.2020 та 04.06.2020 від електропостачання садового будинку, розташованого на земельних ділянках № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , незаконними."; відкладено підготовче засідання до 13.07.2021 року; зобов`язано відповідача у строк до 01.07.2021 надати до суду: перелік членів Садового товариства "Речник-3"; докази повідомлення ОСОБА_1 про проведення загальних зборів Садового товариства "Речник-3" 13.06.2020 та 11.07.2020, докази повідомлення ОСОБА_1 про перелік питань включених до порядку денного загальних зборів Садового товариства "Речник-3" 13.06.2020 та 11.07.2020 року.

До суду 12.07.2021 повернуто поштове відправлення, яке містило копію ухвали суду від 15.06.2021 року, адресоване відповідачу, з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 154-158).

За результатами підготовчого судового засідання судом 13.07.2021 постановлено ухвалу про перерву до 04.08.21 року; повторно зобов`язано відповідача у строк до 01.08.2021 надати суду: перелік членів Садового товариства "Речник-3"; докази повідомлення ОСОБА_1 про проведення загальних зборів Садового товариства "Речник-3" 13.06.2020 та 11.07.2020, докази повідомлення ОСОБА_1 про перелік питань включених до порядку денного загальних зборів Садового товариства "Речник-3" 13.06.2020 та 11.07.2020 р.; відзив стосовно зміненого предмету позовної вимоги.

Судом 13.07.2021 винесено на адресу Херсонської дирекції АТ "Укрпошта" окрему ухвалу щодо виявлених порушень працівниками АТ "Укрпошта" вимог п.99, 99-1, 99-2, 106, 114 та 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, п.7.2 Регламенту внутрішньої письмової кореспонденції стосовно незазначення причин повернення поштового відправлення та строків повернення поштового відправлення відправнику в разі невручення отримувачу; зобов`язано вжити заходів щодо усунення зазначених порушень для подальшого запобігання їх повторенню у майбутньому; постановлено про вжиті заходи проінформувати Господарський суд Херсонської області у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї окремої ухвали; попереджено директора Херсонської дирекції АТ "Укрпошта", що залишення посадовою особою без розгляду окремої ухвали суду або невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону, а так само несвоєчасна відповідь на окрему ухвалу суду, є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності на підставі ст.185-6 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

У зв`язку з закінченням 5-річного терміну повноважень судді Павленко Н.А., розпорядженням керівника апарату від 02.08.2021 № 409 призначено повторний авторозподіл, за результатами якого справу передано судді Литвиновій В.В.

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. ухвалою від 03.08.2021 року: прийняв справу до свого провадження; призначив підготовче засідання на 08.09.2021 року; зобов`язав відповідача терміново (разом з доказами надіслання позивачу) надати суду: перелік членів Садового товариства "Речник-3"; докази повідомлення ОСОБА_1 про проведення загальних зборів Садового товариства "Речник-3" 13.06.2020 та 11.07.2020, докази повідомлення ОСОБА_1 про перелік питань включених до порядку денного загальних зборів Садового товариства "Речник-3" 13.06.2020 та 11.07.2020 року.

Протокольною ухвалою від 08.09.2021 суд закрив підготовче провадження та з урахуванням відпустки судді призначив розгляд справи по суті на 27.10.2021 року.

У судове засідання 27.10.2021 представник відповідача не прибув, хоча належним чином повідомлений про час та дату судового розгляду. Клопотання про закриття провадження у справі обгрунтовано наступним.

Представник відповідача посилається на те, що, виходячи із суті права, та інтересу, за захистом якого звернулась позивачка, заявлених нею вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, даний спір не є корпоративним спором.

Зокрема, представник відповідача зазначає, що Садове товариство «Речник-3» не є виробничим кооперативом, а є громадською організацією, а тому дія Закону України «Про кооперацію» на відповідача не розповсюджується.

Представник відповідача посилається на те, що, так як заявлений позивачкою спір не є корпоративним, позов останньої спрямований на захист права користування, з врахуванням п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, за колом осіб сторін справи дана справа не підсудна господарському суду, так як позивач не довів наявності між сторонами корпоративних відносин.

Представник позивачки висловилась проти задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі, вказавши наступне.

Садове товариство «Речник-3» за способом створення та за економічною, організаційною, правовою діяльністю є обслуговуючим кооперативом, клопотання представника відповідача не містить відомостей про затвердження загальними зборами змін до Статуту відповідача з метою перетворення товариства з Садівничого товариства на громадську організацію.

Представник позивача зазначив, що корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув, а тому спір між сторонами у цій справі не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Представник позивача посилається на те, що позов стосується захисту права позивачки на участь у діяльності органу управління садівничого товариства, порядку скликання загальних зборів членів Садового товариства «Речник-3» та правомочності їх рішення, тобто, спору між обслуговуючим кооперативом та його членом у відносинах, які пов`язані, зокрема, з управлінням та діяльністю такої юридичної особи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, матеріали справи, суд зазначає таке.

Предметом уточненого позову у справі № 923/134/21 є наступні вимоги ОСОБА_1 : визнання дій Садового Товариства "Речник-3" щодо відключення 26.05.2020 та 04.06.2020 від електропостачання садового будинку, розташованого на земельних ділянках №100, АДРЕСА_2 , незаконними (п. 1 прохальної частини уточненої позовної заяви); визнання недійсними рішень загальних зборів Садового товариства «Речник-3», оформлених протоколами від 13.06.2020 р. та 11.07.2020 року (п. 2 прохальної частини уточненої позовної заяви); поновити членство ОСОБА_1 в Садовому товаристві «Речник-3» з 11.07.2020 року (п. 3 прохальної частини уточненої позовної заяви); стягнути з Садового товариства «Речник-3» на користь ОСОБА_1 20 000 грн (двадцять тисяч гривень,00 коп) в якості відшкодування моральної шкоди (п. 4 прохальної частини уточненої позовної заяви); зобов`язати Садове товариство «Речник-3» підключити до електропостачання садовий будинок, розташований на земельних ділянках № 100, АДРЕСА_2 (п. 5 прохальної частини уточненої позовної заяви).

Щодо уточнених позовних вимог, викладених у пунктах 1, 2, 3, 5 позову, то суд виходить із такого.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ указав, що для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).

Крім того, у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому, що право на розгляд справи означає як право особи звернутися до суду, так і право на те, що її справа буде розглянута та вирішена судом. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

У пункті 52 рішення «Меньшакова проти України» (заява № 377/02) від 08 квітня 2010 року ЄСПЛ виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою ЄСПЛ, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (заява № 48778/99).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124, частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 цього Рішення).

У Конституції України (у редакції на час звернення з цим позовом до суду) визначено, що в разі необхідності врегулювання спору у будь-яких правовідносинах між будь-якими особами він має розглядатися у національних судах з урахуванням правил предметної юрисдикції та підсудності.

Єдине обмеження, встановлене Конституцією України, полягає у прямій вказівці закону про обов`язковий досудовий порядок урегулювання такого спору.

Разом із тим, відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09 липня 2002 року у справі № 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

У разі відсутності такої вказівки будь-які обмеження доступу до суду є недопустимими і суперечить як міжнародним зобов`язанням України, яка ратифікувала Конвенцію, так і конституційним засадам.

Обмеження можливості звернення до суду й отримання судового захисту може свідчити про порушення основоположних прав людини.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 201/9139/18 (провадження № 14-321цс19).

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, стаття 20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

У даному випадку уточнені позовні вимоги, викладені у пунктах 1, 2, 3, 5 позову, стосуються захисту права позивачки на участь у діяльності органу управління садового товариства, порядку скликання загальних зборів членів Садового товариства «Речник-3» правомочності їх рішення та дій відповідача.

Оскаржувані рішення зборів зачіпають як права конкретної особи щодо здійснення діяльності з управління юридичною особою, так і процедуру прийняття таких рішень, що не можна вважати внутрішньостатутною діяльністю кооперативу.

Відповідно господарським судам підвідомчі справи, що виникають із корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.

Згідно з приписами ст. 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За змістом положень зазначених вище норм права, сторонами у корпоративному спорі є: 1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув; 2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю згідно ст. 3 ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети.

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності в силу ст. 93 ГК України визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників).

Відповідно до ст. 94 ГК України, кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів.

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення та діяльності кооперативів, зокрема, садово-городніх (садівничих) визначається Законом України "Про кооперацію".

За змістом положень статей 2,6,9 цього Закону, кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Відповідно, кооператив, незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

За змістом наведених норм, корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України "Про кооперацію", основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно, члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув, а тому такий спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі 390/1229/18 (провадження № 61-16409св19).

Згідно із відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 19-20), Садове товариство "Речник-3" зареєстроване у якості юридичної особи 19.04.2002 р., про що 22.02.2012 за № 0002528 внесені відповідні відомості до Реєстру, з організаційно-правовою формою - Садівниче товариство, код КВЕД 81.10.Комплексне обслуговування об`єктів.

Статут Садового товариства "Речник-3" затверджений рішенням Загальних зборів членів Садового товариства "Речник-3" 07.10.2017 р. (а.с. 21).

Згідно із підпункту 2.2 п. 2 Статуту, прийом у члени товариства проводиться правлінням за письмовою заявою особи, що вступає. Особа вважається членом товариства при позитивному рішенні правління після сплати вступних членських та цільових внесків (а.с. 23).

За підпунктами 3.1.1, 3.1.3, 3.1.4 п. 3 Статуту, член товариства, у тому числі має право: брати участь у діяльності товариства, обирати та бути обраним в органи його управління та контролю; звертатися у правління та до загальних зборів товариства щодо захисту своїх прав у разі їх порушення; брати участь у засіданні правління при розгляді питань, які стосуються його особисто (а.с. 23).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 із 2013 по 11.07.2020 була членом Садового товариства «Речник-3».

Щодо аргументів представника відповідача про те, що Садове товариство «Речник-3» не є виробничим кооперативом, а є громадською організацією, а тому дія Закону України «Про кооперацію» на відповідача не розповсюджується, то суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Законодавство про кооперацію ґрунтується на нормах Конституції України і ЦК України, цього Закону, інших нормативно-правових актах з питань кооперації (стаття 5 Закону № 1087-IV).

Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог ГК України, інших законодавчих актів (стаття 94 цього Кодексу).

Формою ведення садівництва згідно зі статтею 35 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) є садівницькі товариства.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 травня 2004 року № 97 затверджено Державний класифікатор України «Класифікація організаційно-правових форм господарювання» (далі - КОПФГ).

У КОПФГ було враховано організаційно-правові форми, передбачені на час його прийняття законодавством, а саме: виробничий, обслуговуючий, споживчий кооператив, громадська організація, а такої форми, як садівниче товариство, передбачено не було.

На сьогодні садове товариство згідно з чинним законодавством України може створюватися у двох організаційно-правових формах: як кооператив і як громадська організація.

Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва в межах своїх повноважень надав роз`яснення, зокрема від 11.10.2004 № 6978 та від 21.02.2006 № 1339 про порядок реєстрації садівничого (садового) товариства.

Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва 21.10.2009 зробив висновок № 12819, у якому вказав, що садівничі товариства можуть створюватися як об`єднання громадян.

У цих роз`ясненнях визнано, що садівничі товариства є обслуговуючими кооперативами і саме ця організаційно-правова форма більше відповідає меті створення садівничого товариства.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1087-IV, обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворений шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою здійснення ними господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 % від загального обороту кооперативу.

Можна стверджувати, що використання для ведення садівництва, городництва та дачного господарства організаційно-правової форми споживчого або обслуговуючого кооперативу як юридичної особи, утвореної фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування (стаття 1 Закону №1087-IV), відповідає суті вказаної діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону №1087-IV, кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

У статті 3 цього Закону вказано, що метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану (статті 6 цього Закону).

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

У статті 8 Закону № 1087-IV передбачено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

А стаття 12 указаного Закону перераховує основні права члена кооперативу, серед яких: участь у господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб.

Відповідно до статті 15 Закону № 1087-IV, вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном; утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об`єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу.

Рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу.

У статті 16 цього Закону вказано, що виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.

Виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.

Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу.

Члени правління та голова кооперативу обираються загальними зборами членів кооперативу на строк, визначений статутом, але не більше ніж на п`ять років.

Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу.

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу статті 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності. Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Відповідно до статті 94 ГК України, господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів.

За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України «Про кооперацію», кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі.

Відповідно до статті 167 ГК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними. Відповідний правовий висновок викладений у наведених вище постановах Великої Палати Верховного Суду, Касаційного господарського суду та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно зі статтею 99 ЦК України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Можна зробити висновок, що кооперація є одним із різновидів господарської діяльності, здійснюваної у формі кооперативу, правовідносини з питань участі членів кооперативу в управлінні кооперативом та обранні органу управління належать до юрисдикції суду і не є внутрішньою діяльністю кооперативу.

Судом встановлено, що Садове товариство «Речник-3» за способом створення та за економічною, організаційною, правовою діяльністю є обслуговуючим кооперативом. Відповідачем не надано доказів затвердження загальними зборами змін до Статуту Садового товариства "Речник-3" з метою перетворення товариства на громадську організацію та доказів зміни організаційно-правової форми відповідача на громадську організацію.

Отже, суд виходить з того, що спір у справі № 923/134/21 (уточнені позовні вимоги, викладені у пунктах 1, 2, 3, 5 позову) стосується реалізації прав члена кооперативу на управління кооперативом, тобто корпоративних за змістом правовідносин, а відповідно до пункту 3 статті 20 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають із корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів, то він підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі № 695/2665/16-ц.

За таких обставин і правових підстав, суд відмовляє у задоволенні клопотання Садового товариства "Речник-3" про закриття провадження у справі № 923/134/21 щодо уточнених позовних вимог, викладених у пунктах 1, 2, 3, 5 позову.

Щодо уточнених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь 20 000, 00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, то суд виходить із таких міркувань.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже, учасниками спору щодо стягнення моральної шкоди є фізична (або юридична) особа, якій завдана шкода, та особа, яка завдала такої шкоди.

Безпосередньо юрисдикційна компетенція суду стосовно розгляду спору про стягнення моральної шкоди залежить від суб`єктного складу учасників.

Так, частина 2 статті 4 ГПК України надає право фізичним особам, які не є підприємцями, звертатися до господарського суду лише у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

У свою чергу, положеннями статті 20 ГПК України визначена предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, до якої віднесені справи у спорах, що виникають з корпоративних правовідносин (у тому числі за участю фізичних осіб).

Проте, спір про стягнення моральної шкоди не є корпоративним (є майновим), а тому стосовно такого спору діють загальні правила суб`єктної юрисдикції.

Відповідно до частини 1 статті 4 та частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За таких обставин і правових підстав, спір у частині стягнення моральної шкоди, який виник між ОСОБА_1 та Садовим товариством «Речник-3», належить до юрисдикції загальних судів.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Частиною 2 ст. 231 ГПК України встановлено, що, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Отже, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України.

Суд роз`яснює позивачці , що спір в частині вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 20 000, 00 грн належить до юрисдикції загального суду.

Суд звертає увагу позивачки на те, що, відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 231, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Клопотання Садового товариства «Речник-3» про закриття провадження у справі, - задовольнити частково.

2. Провадження у справі № 923/134/21 за позовом ОСОБА_1 до Садового товариства "Речник-3" про визнання протиправними дій, визнання недійсними рішень загальних зборів, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії, в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь 20 000, 00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, - закрити, у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

3. У задоволенні клопотання про закриття провадження у справі щодо решти позовних вимог відмовити.

4. Роз`яснити ОСОБА_1 , що спір в частині вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 20 000, 00 грн належить до юрисдикції загального суду.

5. Копію ухвали направити учасникам судового процесу.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до частини 2 статті 235 ГПК України з моменту її прийняття.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга у відповідності до пункту 13 частини 1 статті 255 та частини 1 статті 256 ГПК України протягом десяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 28.10.2021

Суддя В.В.Литвинова