ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. Справа №907/255/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Гриців В.М.,

секретар судового засідання Кострик К.,

явка учасників процесу:

від прокуратури - Панькевич Р.В. (посвідчення №058390 від 02.12.2020);

від позивача - не з`явився;

від відповідача-1 - Міщенко В.М.

від відповідача-2 - Лендєл С.В.

від відповідача-3 - Пуканич Е.В.

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Лендєл Степана Васильовича б/н від 09.07.2021

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 30.06.2021, суддя Ремецькі О.Ф., м. Ужгород

про забезпечення позову в справі № 907/255/21

за позовом Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів

до відповідачів:

1.Управління міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради, Закарпатська область, м. Берегове

2.Фізичної особи - підприємця Лендєл Степана Васильовича, Закарпатська область, Берегівський район, с.Балажер

про визнання недійсним протоколу щодо визначення переможця торгів та визнання недійсним договору про закупівлю послуг за державні кошти

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про забезпечення позову.

23.06.2021 у Господарський суд Закарпатської області після пред`явлення позову звернулась Закарпатська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

1)заборони Управлінню міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради вчиняти будь-які дії, пов`язані з виконанням договору про закупівлю №10Б/2021 від 15.02.2021, що укладений між Управлінням міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради та фізичною особою підприємцем Лендєл Степаном Васильовичем, до набрання рішенням суду законної сили;

2)заборони фізичній особі-підприємцю Лендєл Степану Васильовичу вчиняти будь-які дії, пов`язані з виконанням договору про закупівлю №10Б/2021 від 15.02.2021, що укладений між Управлінням міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради та фізичною особою підприємцем Лендєл Степаном Васильовичем, до набрання рішенням суду, ухваленого за результатами розгляду позовної заяви, законної сили.

Цю заяву обґрунтовано тим, що договір який є предметом оскарження, виконується сторонами, та може бути виконаний до моменту розгляду справи. Водночас виконання відповідачами договору про закупівлю №10Б/2021 від 15.02.2021 унеможливить ефективний захист інтересів держави та зумовить негативні наслідки, як для замовника, так і для територіальної громади міста Берегове.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.06.2021 вищезазначену заяву Закарпатської обласної прокуратури задоволено. Заборонено Управлінню міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради вчиняти будь-які дії, пов`язані з виконанням договору про закупівлю №10Б/2021 від 15.02.2021, що укладений між Управлінням міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради та фізичною особою підприємцем Лендєл Степаном Васильовичем, до набрання рішенням суду законної сили. Заборонено фізичній особі-підприємцю Лендєл Степану Васильовичу вчиняти будь-які дії, пов`язані з виконанням договору про закупівлю №10Б/2021 від 15.02.2021, що укладений між Управлінням міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради та фізичною особою підприємцем Лендєл Степаном Васильовичем, до набрання рішенням суду законної сили.

Зазначена ухвала суду мотивована тим, що наслідком заборони відповідачам вчиняти певні дії, спрямовані на заборону виконання оскаржуваного договору, і не матиме для останніх негативних майнових наслідків, проте, в разі не застосування таких заходів, позивач повністю позбавляється можливості розраховувати на відновлення своїх прав у разі задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що:

1)заходи забезпечення позову, які вжиті судом першої інстанції не відповідають вимогам ст. 137 ГПК України щодо їх співмірності із заявленими позовними вимогами;

2)місцевий господарський суд безпідставно не повернув без розгляду заяву про вжиття заходів забезпечення позову на підставі ч. 7 ст. 140 ГПК України оскільки така заява не містила зазначення пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення позову, а відтак не відповідала вимогам п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України.

3) винесена ухвала порушує інтереси всіх жителів ОТГ.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача-1.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач -1 погоджується з доводами апеляційної скарги, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, оскільки заходи забезпечення позову тотожні заявленим позовним вимогам, що суперечить приписам ч. 11 ст. 137 ГПК України.

Узагальнені доводи та заперечення прокурора.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор погоджується з висновками місцевого господарського суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені в оскаржуваній ухвалі.

Додатково покликається на постанову Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №910/6503/19, де викладено правовий висновок про те, що незазначення пропозицій щодо зустрічного забезпечення не вважається порушенням вимог ст. 139, 140 ГПК України.

В судове засідання 13.10.2021 з`явились прокурор та представники відповідачів. Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи, а тому в силу п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за його відсутності.

Представники відповідачів у судовому засіданні підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, просили її задоволити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби про вжиття заходів забезпечення позову за №15-631-21 від 04.06.2021 (вх.№02.31-02/4681/21 від 23.06.2021).

Прокурор у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити апеляційну скаргу відповідача-2 без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника прокурора та відповідачів, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзивах, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду про задоволення заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову, а предметом апеляційного перегляду - наявність/відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до частини другої статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином, аналіз положень статей 136, 137 ГПК України, вказує на те, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 ГПК України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру (визнання недійсним договору про закупівлю №10Б/2021 від 15.02.2021, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Предметом позову в даній справі є вимоги про визнання недійсним протоколу засідання тендерного комітету Управління міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради № 10/2021 від 01.02.2021 та визнання недійсним договору про закупівлю №10Б/2021 від 15.02.2021, укладеного між Управлінням міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради та фізичною особою - підприємцем Лендєл Степаном Васильовичем за результатами проведення відкритих торгів про закупівлю послуг з технічного обслуговування систем освітлення вулиць і громадських місць та світлофорів Берегівської міської територіальної громади на загальну суму 2490000,00 грн. на майбутнє.

Оскаржуваною ухвалою місцевий господарський суд:

1)заборонив Управлінню міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради вчиняти будь-які дії, пов`язані з виконанням договору про закупівлю №10Б/2021 від 15.02.2021, що укладений між Управлінням міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради та фізичною особою підприємцем Лендєл Степаном Васильовичем, до набрання рішенням суду, ухваленого за результатами розгляду позовної заяви, законної сили;

2)заборонив фізичній особі-підприємцю Лендєл Степану Васильовичу вчиняти будь-які дії, пов`язані з виконанням договору про закупівлю №10Б/2021 від 15.02.2021, що укладений між Управлінням міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради та фізичною особою підприємцем Лендєл Степаном Васильовичем, до набрання рішенням суду, ухваленого за результатами розгляду позовної заяви, законної сили.

Задовольняючи заяву прокурора про вжиття заходів забезпечення позову в даній справі, суд першої інстанції виходив з обґрунтованого припущення прокурора про те, що заборона відповідачам вчиняти певні дії, спрямовані на виконання оскаржуваного договору, не матиме для останніх негативних майнових наслідків, однак, у разі не застосування таких заходів, позивач повністю позбавляється можливості розраховувати на відновлення своїх прав у разі задоволення позову по суті.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Однак, прокурором не обґрунтовано належними доказами з документальним підтвердженням необхідності заборони Управлінню міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради та ФОП Леєндєл В.С. вчиняти будь-які дії, пов`язані з виконанням договору про закупівлю №10Б/2021 від 15.02.2021, а також не доведено, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду за немайновим спором.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у поданій до суду заяві про забезпечення позову заявником не зазначено яким чином невжиття заходів забезпечення позову в цій справі унеможливить чи істотно ускладнить виконання рішення суду та не врахував, що статтею 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що правомірність правочину презюмується.

Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно з частиною першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

За умовами договору №10Ю/2021 від 15.02.2021, укладеного між Управлінням міського господарства та благоустрою Берегівської міської ради та ФОП Ленєл С. В., останній надає послуги з технічного обслуговування систем освітлення вулиць і громадських місць та світлофорів Берегівської міської територіальної громади до якої входить 14 сіл.

У судовому засіданні представниками апелянта та відповідача-1зазначено, що неналежне обслуговування вуличних мереж освітлення та світлофорів Берегівської ОТГ може призвести до аварійного або повного відключення вуличного освітлення міста Берегове та 14 сіл Берегівської ОТГ, а також відключення світлофорів, що може призвести до підвищення аварійних ситуацій на об`єктах та дорогах вказаного регіону.

Натомість застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачам вчиняти будь-які дії на виконання укладеного ними договору, призводить до блокування господарської діяльності відповідачів і за умови недоведеності наявності порушення прав заявника у зв`язку з укладенням спірного правочину свідчить про його неспівмірність та порушуватиме збалансованість інтересів сторін справи, що судом першої інстанції не враховано.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №910/13985/19.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, надавши оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку щодо недоведеності заявником підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення позову, а також неспівмірності заходів забезпечення із позовними вимогами, у зв`язку з чим скасовує ухвалу суду першої інстанції та відмовляє в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

За таких обставин заходи забезпечення позову, які вжиті оскаржуваною ухвалою не відповідають вимогам процесуального закону, а тому обґрунтованими є доводи апелянта про її скасування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вжиті судами заходи забезпечення позову не відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову, порушують принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, а тому висновок суду першої інстанції про забезпечення позову у даній справі є помилковим.

Що стосується доводів апелянта про те, що місцевий господарський суд безпідставно не повернув без розгляду заяву про вжиття заходів забезпечення позову на підставі ч. 7 ст. 140 ГПК України оскільки така заява не містила зазначення пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення позову, а відтак не відповідала вимогам п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України, то такі відхиляються апеляційним господарським судом оскільки у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №910/6503/19 викладено правовий висновок про те, що розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову, не є порушенням ст. 139, 140 ГПК України.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що дані заходи забезпечення позову порушують права третіх осіб -жителів ОТГ, оскільки вживалися судом щодо сторін господарського договору- відповідачів у справі.

З цих підстав, доводи апеляційної скарги задовольняються частково.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заперечення прокурора, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу наведеного не спростовують.

Натомість апелянтом наведено визначених у ст. 277 ГПК України підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга відповідача-2 підлягає частковому задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Виходячи зі змісту ст. 129 ГПК України, оскільки за наслідками апеляційного перегляду скасовано ухвалу суду першої інстанції та прийнято нове рішення про відмову в забезпеченні позову прокурора, то судовий збір у розмірі 2270,00 грн., який сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги покладається на Закарпатську обласну прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Лендєл Степана Васильовича б/н від 09.07.2021 - задоволити частково.

Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 30.06.2021 у справі №907/255/21 - скасувати.

Відмовити в задоволенні заяви Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби про вжиття заходів забезпечення позову за №15-631-21 від 04.06.2021 (вх.№02.31-02/4681/21 від 23.06.2021).

Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, 2а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код - 02909967) на користь фізичної особи - підприємця Лендєл Степана Васильовича ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) 2270,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати наказ в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий (суддя-доповідач): С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

В.М. Гриців

Повний текст постанови складено 26.10.2021.