номер провадження справи 32/87/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 Справа № 908/1900/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддів Господарського суду Запорізької області Колодій Н.А. при секретарі судового засідання Колесніковій Н.О.

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул.ЄжиГедройця, буд.5) в особі філії "Центр будівельно-можтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (03035, м. Київ, вул.Льва Толстого, 61)

до відповідача Фізичної особи - підприємця Сивухи Віктора Івановича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 31831грн. 70коп.

За участі

від позивача: Семенова О.П., довіреність № 1759 від 15.07.2021

від відповідача : Подлужна Р.Г., довіреність № 737 від 22.09.2021

ВСТАНОВЛЕНО:

05.07.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява про стягнення 34831,70грн неустойки в розмірі подвійної орендної плати без ПДВ.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2021 справу розподілено судді Колодій Н.А.

Ухвалою суду від 08.07.2021 відкрито провадження у справі №908/1900/21 за правилами спрощеного провадження без проведення судового засідання.

28.07.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечив проти позовних вимог мотивуючи свої заперечення тим, що відповідачем за період користування орендованим приміщення сплачувалась орендна плати, яка отримувалась позивачем в повному обсязі.

10.08.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив.

11.08.2021 відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив.

Для з`ясування всіх обставин справи, суд дійшов висновку постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.09.2021 справу № 908/1900/21 ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.09.2021.

На виконання вимог суду 13.09.2021 позивач, та 24.09.2021 відповідач надали суду заяви про долучення доказів до матеріалів справи: актів звірки та докази їх надіслання на адресу відповідача.

Ухвалою від 13.09.2021 судом закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 13.10.2021.

13.10.2021 в присутності представників сторін розглянуто спір по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2014 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області та Фізичною особою-підприємцем Сивухою Віктором Івановичем (надалі - відповідач) був укладений договір №3311/д оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі відокремленого структурного підрозділу «Запорізьке будівельно - монтажне експлуатаційне управління» державного підприємства «Придніпровська залізниця» (надалі - договір), згідно п. 1.1. якого (викладеного з урахуванням укладених в подальшому додаткових угод) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно, і саме нежитлові приміщення №1, №2 будівлі (літера Г) загальною площею 45,5 кв. м. розташоване за адресою: Запорізька обл., м. Пологи, провул. Станційний, 6 / вул. м. Горького, 8, що перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Запорізьке територіальне управління» філії «Цент будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - позивач).

Відповідно до ст. 85 ГК України та ст.115 ЦК України, ПАТ «Укрзалізниця» з 21.10.2015 набуло право власності на нерухоме майно згідно вищевказаного договору оренди, а саме: магазин (№49) літера Г-1 з навісом(П,О), який розміщений за адресою: Запорізька обл., м. Пологи, вул. м. Горького, 8 (інвентарний №100310).

В зв`язку з переходом права власності на майно, яке є об`єктом оренди, в силу вимог закону, відбулася заміна сторони у зобов`язанні, внаслідок чого до ПАТ «Укрзалізниця» перейшли права та обов`язки Орендодавця по договору оренди.

З метою оформлення заміни сторони у зобов`язанні, 17.02.2016 між ПАТ «Українська залізниця» та ФОП Сивухою В.І. було укладено додатковий договір до договору оренди, за змістом якого сторони погодили, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 21.08.2014 № 3311 /д є ПАТ «Укрзалізниця». Термін дії договору був встановлений по 31.03.2016 включно.

В подальшому до договору оренди укладалися додаткові договори 18.03.2016, 29.07.2016, 23.09.2016, 29.11.2016, 05.05.2017, 30.06.2017, 22.12.2017, 09.01.2018, 07.05.2018.

Додатковим договором від 07.05.2018 сторони встановили, що договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року без подальшого продовження.

Згідно з частиною другою статті 291 ГК України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина друга статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Листом № ФБМЕС-01/321 від 04.05.2018 позивач повідомив відповідача про відмову від договору оренди, що дія договору оренди від 21.08.2014 №3311/д закінчується 30.06.2018, просив звільнити орендоване приміщення та повернути майно за актом прийому-передачі.

Також відповідач був попереджений, що якщо орендар не виконує обов`язок щодо повернення майна після припинення договору, на підставі ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акту приймання-передачі, що підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

Договір оренди державного майна №3311/д від 21.08.2014 є закінченим з 01.07.2018.

Відповідно до п. 10.10 договору оренди, у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю.

Позивач вказує, що дана умова договору оренди відповідачем виконана несвоєчасно.

Враховуючи викладені обставини позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми неустойки в розмірі подвійної плати без ПДВ, що становить 34831,70грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків:

Матеріалами справи підтверджується факт укладання між позивачем та відповідачем договору оренди нерухомого майна від 21.08.2014 №3311/д, що належить до державної власності та перебуває на балансі відокремленого структурного підрозділу «Запорізьке будівельно - монтажне експлуатаційне управління» державного підприємства «Придніпровська залізниця» (надалі - договір), згідно п. 1.1. якого (викладеного з урахуванням укладених в подальшому додаткових угод) орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне майно: нежитлові приміщення №1, №2 будівлі (літера Г) загальною площею 45,5 кв. м. розташоване за адресою: Запорізька обл., м.Пологи, провул. Станційний, 6 / вул. м. Горького, 8, що перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Запорізьке територіальне управління» філії «Цент будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - позивач).

Фізична особа - підприємець Сивуха Віктор Іванович (далі - відповідач) підтверджує, що з серпня 2014 року орендував нежитлові приміщення № 1, № 2, що належать позивачу, на підставі договору оренди нерухомого майна № 3311/д.

Дія договору закінчилась 30.06.2018, однак відповідач орендовані приміщення не звільнив, продовжуючи використовувати їх у своїй господарській діяльності. Орендоване майно було повернуто позивачу 15.11.2019 на підставі підписаного сторонами Акту приимання-передавання до договору оренди нерухомого майна від 21.08.2014 № 3311/д.

За період користування нерухомим майном з 01.07.2018 до 15.11.2019, тобто за період коли дія договору оренди нерухомого майна припинилась і до звільнення приміщень, відповідач сплачував позивачеві орендну плату і неустойку у розмірі подвійної орендної плати, що підтверджено розрахунками позивача, доданими до позовної заяви.

Так, відповідно до таблиці 1.1. додатку до позовної заяви станом на 01.07.2019 відповідач переплатив орендну плату у сумі 2337,84 грн., що підтверджено Актом звірки взаємних розрахунків станом на 17.07.2018, підписаним сторонами. У цій же таблиці позивач навів дані про сплату відповідачем орендної плати за період з 01.07.2018 по 15.11.2019. За даними позивача за цей період користування нерухомим майном відповідач загалом сплатив 58173,08 грн. орендної плати.

За даними відповідача у період після припинення договору оренди (30.06.2018р.) до 07.12.2019 відповідач сплатив позивачу орендну плату, що підтверджується платіжними дорученнями:

- № 264 від 12 липня 2018р. у сумі 3152,16 грн.;

- № 277 віл 15 серпня 2018р. у сумі 811,17 грн.;

- № 293 від 14 вересня 2018р. у сумі 3152,16 грн.;

- № 303 від 17 жовтня 2018р. у сумі 3212,05 грн.;

- № 308 від 26 жовтня 2018р. у сумі 3212,05 грн.; -№315 від 13 листопада 2018р. у сумі 3253,81 грн.;

- № 325 від 13 грудня 2018р. у сумі 3289,60 грн.;

- № 336 від 16 січня 2019р. у сумі 3328,92 грн.;

- № 348 від 14 лютого 2019р. у сумі 3352,35 гри.;

- № 360 від 15 березня 2019р. у сумі 3359,05 грн.;

- № 374 від 19 квітня 2019р. у сумі 3389,28 грн.;

- № 383 від 15 травня 2019р. у сумі 3423,17 грн.;

- № 412 від 21 серпня 2019р. у сумі 7000,00 грн.;

- № 451 від 07 листопада 2019р. у сумі 25535,00 грн. Загалом за цей період з урахуванням переплати у сумі 2337,84 грн. станом на 01.07.2018р. відповідач сплатив 71808,61 грн. орендної плати.

У таблиці 1.1.2. «Нарахування та боргові зобов`язання з неустойки» позивач зазначив, що за період з 01.07.2018 по 15.11.2019 відповідач повинен був сплатити неустойку у розмірі подвійної орендної плати у сумі 86509,28 грн., а фактично сплатив суму 51677,58 грн.

Несплачена сума неустойки 34831,70 грн. (86509,28 - 51677,58) і є предметом позову.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що за даними позивача відповідач сплатив орендну плату та неустойку у загальній сумі 109850,66 грн. (58173,08 + 51667,58), що на 23341,38 перевищує неустойку у розмірі подвійної орендної плати (86509,28грн), яку відповідач повинен був сплатити.

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями глави 58 «Найм (оренда) розділу III «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України та статей 283-291 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частинами першою та шостою статті 283 ГК України також визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Істотні умови договору оренди визначені у частині першій статті 284 ГК України, зокрема, це строк, на який укладається договір оренди*, орендна плата з урахуванням її індексації, умови повернення орендованого майна.

Відповідно до частини четвертої статті 291 ГК України закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення, а частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцю річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 10.10 Договору оренди від 21.08.2014 № 3311/д у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю.

Отже, обов`язок орендаря сплачувати оренду плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору, оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Разом з тим, після спливу строку дії договору невиконання обов`язку з повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передано в найм (оренду), а тому права та обов`язки сторін, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регулює наслідки невиконання орендарем обов`язку щодо повернення майна орендодавцю.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності, яка застосовується після припинення договору у разі якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення майна.

Водночас, позивачем не враховано сплачені відповідачем суми орендної плати у період після припинення договору, право одержання якої у позивача було відсутнє, в рахунок погашення нарахованої позивачем неустойки в розмірі подвійної орендної плати згідно з частиною другою статті 785 ЦК України.

Неврахування сплаченої відповідачем після припинення договору суми орендної плати призводить до того, що позивач має намір стягнути з відповідача потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендну плату, яку відповідач сплатив самостійно, а також неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення його повернення.

Дана правова позиціє, наведені у постанові Об`єднаної Палати касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 стосовно того, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 ЦК України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Зважаючи на те, що відповідачем протягом строку користування в добровільному порядку та повному обсязі сплачувалась та одержувалась позивачем орендна плата та неустойка у загальній сумі 109850,66грн., тому суд зазначає, що, одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України за період з 01.07.2018 по 15.11.2019 є безпідставним, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи досліджені судом докази та обставини справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Повний текст рішення оформлено і підписано « 01» листопада 2021.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст.ст. 254-256 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.А. Колодій