РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021Справа № 910/11844/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Окуджаві Г. Л., розглянувши господарську справу у порядку спрощеного позовного провадження

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 629 709,10 грн.

за участю представників:

від позивача: Колесник К. А.

від відповідача: Герасименко І. В.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва із позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" (далі - ТОВ "Дніпрошина", позивач) до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - ПрАТ "АК "Київводоканал", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 629 709,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки № 862/24/16-19 від 23.05.2019 р. в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

У позові ТОВ "Дніпрошина" просить стягнути з відповідача основний борг у сумі 432 022,00 грн., пеню у сумі 63 482,03 грн., інфляційні втрати у сумі 85 683,73 грн., 3 % річних у сумі 48 521,34 грн., що разом становить 629 709,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

У строк, визначений законом, відповідач подав відзив на позов, у якому вказав про часткову сплату заявленої до стягнення заборгованості, також заявив клопотання про зменшення розміру пені до 1 000,00 грн.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача свої вимоги підтримав, повідомив суд про сплату відповідачем суми основного боргу в повному обсязі, у зв`язку з чим у цій частині вимог просив закрити провадження у справі, у решті позовних вимог - просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, у яких зазначив, що на час розгляду справи основне зобов`язання ним виконане, просив зменшити штрафні санкції з підстав, зазначених у відзиві.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що в частині сплаченої заборгованості - провадження слід закрити, інші позовні вимоги - підлягають задоволенню.

Установлено, що 23.05.2019 р. між ТОВ "Дніпрошина" (постачальник) та ПрАТ "АК "Київводоканал" (покупець) був укладений договір поставки № 862/24/16-19 (далі - договір).

Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця шини для транспортних засобів великої та малої тонажності за найменуваннями, в асортименті та за цінами, що вказуються у специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, згідно заявок покупця в письмовому та електронному вигляді, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на нижчезазначених умовах договору (п. 1.1).

Загальна ціна договору складає 5 966 346,00 грн. (п. 2.1 договору). Номенклатура та ціна товару визначаються в специфікації, яка є додатком до цього договору, підписується уповноваженими представниками обох сторін (п. 2.2 договору).

Постачання товару здійснюється транспортом постачальника на склад структурного підрозділу покупця (технічного департаменту). Строком поставки є 5 робочих днів з дати надання письмової заявки покупцем (п. 3.2 договору). Перехід права власності на товар до покупця відбувається з моменту передачі йому товару та підписання накладних на товар (п. 3.4 договору). Датою поставки товару вважається дата отримання товару уповноваженим представником покупця, що підтверджується його підписом на видатковій накладній (п. 3.6 договору).

Розрахунки за товар здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника, який виписується відповідно до заявки покупця та специфікації. Покупець здійснює оплату товару протягом 45 календарних днів з моменту отримання товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 5.1 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 р. Закінчення договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними (п. 11.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання договору поставки, відповідно до видаткових накладних, підписаних сторонами без зауважень, у період з 05.06.2019 р. по 15.05.2020 р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 996 867,00 грн.

Проте, відповідач свої зобов`язання з оплати товару виконав неналежним чином, на час подачі позову вартість поставленої продукції сплатив частково - у сумі 3 564 845,00 грн., що підтверджується банківською довідкою з рахунку позивача, тому у ПрАТ "АК "Київводоканал" перед ТОВ "Дніпрошина" виникла заборгованість у сумі 432 022,00 грн.

Також судом встановлено, що під час розгляду даної справи відповідач повністю сплатив вартість поставленого йому товару, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень з 10.08.2021 р. по 25.08.2021 р. Отже, на суму 432 022,00 грн. грошове зобов`язання відповідача припинилось, відтак, у цій частині провадження необхідно закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 63 482,03 грн., нарахованої на підставі положень п. 7.3 договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 7.3 договору сторони погодили, що покупець у випадку порушення виконання умов п. 5.1 договору сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний прострочений день встановленого строку.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій на підставі наведених приписів закону та умов договору, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 63 482,03 грн., тобто у заявленій позивачем сумі.

Також суд розглянув клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені до 1 000,00 грн. та вирішив у його задоволенні відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, або якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються на розсуд суду за наявності визначених у них умов та на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто є правом суду.

Суд вважає, що у даному випадку відповідач не довів суду наявності виняткових обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру пені, не навів поважних причин порушення зобов`язання, що стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем.

Доводи відповідача про сплату заборгованості у повному обсязі суд приймає до уваги, водночас, зазначає, що сплата боргу була здійснена лише після звернення позивача до суду, із простроченням визначеного договором строку майже 1,5 роки після здійснення поставки останньої партії товару.

Твердження відповідача про те, що неналежне виконання зобов`язання за договором перед позивачем було спричинене несвоєчасною сплатою споживачами міста Києва вартості наданих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, суд також відхиляє, оскільки належне виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем не може ставитися у залежність від виконання зобов`язань іншими контрагентами відповідача, і такої відкладальної умови в оплаті товару договір поставки не містить.

Отже, суд доходить висновку, що відповідач не довів наявності виняткових обставин для зменшення штрафних санкцій, поважних причин невиконання зобов`язання з урахуванням інтересів обох сторін, не навів доводів щодо неспівмірності пені розмірам штрафних санкцій позивача та щодо заінтересованості кредитора (позивача) у стягненні пені.

З огляду на викладене суд вважає, що відсутні правові підстави для зменшення розміру пені, визначеної судом, при встановленому та підтвердженому факті прострочення грошового зобов`язання.

Стосовно стягнення матеріальних втрат у вигляді інфляційних втрат у сумі 85 683,73 грн. та 3 % річних у сумі 48 521,34 грн., то суд враховує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (в порядку статті 625 ЦК України) є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши на підставі наведених норм чинного законодавства розрахунок заявлених до стягнення матеріальних втрат, встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 85 683,73 грн. та 3 % річних у сумі 48 521,34 грн., тобто, у заявлених ТОВ "Дніпрошина" сумах.

Також позивач просив зазначити в рішенні суду про нарахування відсотків і пені до моменту виконання рішення, визначивши у ньому правила нарахування. Проте, така вимога позивача задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, дійсно, відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Проте, вказаною нормою передбачене лише право (а не обов`язок) суду щодо зазначення у своєму рішенні про можливість додаткового нарахування пені та відсотків річних.

Також суд враховує, що рішення суду не може прийматись на майбутнє, як застереження від будь - яких порушень, також рішення не може містити будь-яких умов, за яких воно буде виконуватись. Суд вважає, що розглядати справу і приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявність неіснуюче порушення, суперечить принципам правосуддя. У той же час, у законодавстві України можливі подальші зміни, що будуть регулювати спірні відносини сторін, про які суду на час прийняття рішення невідомо і не може бути відомо.

Розподіляючи судові витрати, суд керується ст. 129 ГПК України, згідно з якою у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Представник позивача також просив повернути йому сплачений судовий збір у зв`язку із закриттям провадження у справі щодо основного боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі закриття провадження у справі сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

У даному випадку позов ТОВ "Дніпрошина" був оплачений судовим збором у сумі 9 445,64 грн., але у зв`язку із закриттям провадження у справі щодо вимог про стягнення 432 022,00 грн., сума судового збору за розгляд решти позовних вимог склала 2 965,31 грн., відтак, на користь позивача підлягає поверненню судовий збір з Державного бюджету України у сумі 6 480,33 грн. (9 445,64 грн. - 2 965,31 грн.)

За таких обставин, на відповідача згідно зі ст. 129 ГПК України покладаються понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в сумі 2 965,31 грн.

Щодо судових витрат на правову допомогу, заявлених позивачем до стягнення, суд зазначає, що питання про розподіл таких витрат буде вирішено в окремому порядку, визначеному господарським процесуальним законом, за заявою ТОВ "Дніпрошина", що була ним подана.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення заборгованості у сумі 629 709,10 грн. в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 432 022,00 грн. закрити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення заборгованості у сумі 197 687,10 грн. задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1а, ідентифікаційний код 03327664) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" (08301, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, 100А, ідентифікаційний код 41676522) пеню у сумі 63 482 (шістдесят три тисячі чотириста вісімдесят дві) грн. 03 коп., інфляційні втрати у сумі 85 683 (вісімдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят три) грн. 73 коп., 3 % річних у сумі 48 521 (сорок вісім тисяч п`ятсот двадцять одна) грн. 34 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 965 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 31 коп.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" (08301, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, 100А, ідентифікаційний код 41676522) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 6 480 (шість тисяч чотириста вісімдесят) грн. 33 коп., сплачений платіжним дорученням № 702 від 11.06.2021 р.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 11 жовтня 2021 року.

Повний текст рішення складений 23 жовтня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.