ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2021м. ДніпроСправа № 904/7566/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєва Е.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промарматрейд" (08144, Київська область, Києво-Святошинський район, село Святопетрівське, бульвар Лесі Українки, буд. 4Б, кв. 66, ідентифікаційний код 41292128) до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Перспектива" (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Пушкіна, буд. 15Б, ідентифікаційний код 24445053) про стягнення 52 411,04 грн. заборгованості за отриманий товар, 2 433,76 грн. пені, 2 692,40 грн. 3% річних, 6 176,26 грн. інфляційних втрат

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промарматрейд" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №10-08/21 від 10.08.2021 про стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Перспектива" заборгованості на загальну суму 63 713,46 грн., з яких:

- 52 411,04 грн. заборгованість за отриманий товар;

- 2 433,76 грн. пеня за загальний період з 08.10.2019 по 06.06.2020;

- 2 692,40 грн. 3% річних за загальний період з 08.10.2019 по 30.07.2021;

- 6 176,26 грн. інфляційні втрати за загальний період з жовтня 2019 року по червень 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №170119 від 17.01.2019 в частині своєчасної та повної оплати за товар отриманий на загальну суму 67 411,04 грн. за наступними видатковими накладними:

- №148 від 24.09.2019 на суму 287,64 грн.;

- №171 від 15.10.2019 на суму 11 010,43 грн.;

- №175 від 18.10.2019 на суму 22 020,86 грн.;

- №215 від 20.11.2019 на суму 10 771,68 грн.;

- №216 від 22.11.2019 на суму 10 478,04 грн.;

- №220 від 25.11.2019 на суму 12 842,39 грн.,

а саме часткової оплати на суму 15 000,00 грн. за платіжним дорученням №2195 від 21.11.2019.

Ухвалою суду від 31.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/7566/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач письмовий відзив на позов не надав, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі №904/7566/21, відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промарматрейд" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Перспетива" (далі - покупець) було укладено договір №170119 (далі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору постачальник зобов`язується на умовах та в порядку, що визначені цим договором, передати покупцю товар, а покупець зобов`язується на умовах та в порядку, що визначені цим договором, оплатити та прийняти товар.

Відповідно до п. п. 1.2., 1.3. договору під товаром, що є предметом купівлі-продажу за цим договором, розуміється перелік продукції зазначений у специфікації.

Номенклатура, кількість та вартість товару вказуються у специфікації до цього договору, які є невід`ємною частиною договору.

Покупець на підставі цього договору та відповідного рахунку-фактури, перераховує на розрахунковий рахунок постачальника попередню оплату у розмірі 100% (сто відсотків) від загальної суми вартості товару, якщо інше не зазначено у відповідних специфікаціях до цього договору (п. 3. 1. договору).

Згідно з п. 4.1. договору постачальник передає товар покупцю на умовах «ЕХW» - склад постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання постачальником підтвердження на відповідну партію товару.

Відповідно до п. 6.1. договору у випадку порушення сторонами своїх зобов`язань вони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2019р, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами свої зобов`язань за цим договором. Якщо жодна сторона не повідомить іншу за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення строку дії договору, він вважається пролонгованим на наступний рік на тих самих умовах.

Так, на виконання умов договору сторони склали та підписали специфікації, за якими визначали найменування товару, його кількість, вартість та термін відстрочення його оплати:

- специфікація №11 до договору №170119 від 17.01.2019 на суму 287,64 грн. з відстрочкою оплати 14 календарних днів;

- специфікація №12 до договору №170119 від 17.01.2019 на суму 11 010,43 грн. з відстрочкою оплати 14 календарних днів;

- специфікація №13 до договору №170119 від 17.01.2019 на суму 22 020,86 грн. з відстрочкою оплати 14 календарних днів;

- специфікація №17 до договору №170119 від 17.01.2019 на суму 21 249,72 грн. з відстрочкою оплати 14 календарних днів;

- специфікація №18 до договору №170119 від 17.01.2019 на суму 12 842,39 грн. з відстрочкою оплати 14 календарних днів.

Так, на підставі вищевикладених специфікацій позивач поставив товар, що підтверджується видатковими накладними на загальну суму 67 411,04 грн.:

- №148 від 24.09.2019 на суму 287,64 грн.;

- №171 від 15.10.2019 на суму 11 010,43 грн.;

- №175 від 18.10.2019 на суму 22 020,86 грн.;

- №215 від 20.11.2019 на суму 10 771,68 грн.;

- №216 від 22.11.2019 на суму 10 478,04 грн.;

- №220 від 25.11.2019 на суму 12 842,39 грн.

Однак, відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару у сумі 15 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №2195 від 21.11.2019.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати за отриманий товар стало причиною виникнення спору та утворення заборгованості у сумі 52 411,04 грн..

Предметом доказування у даній справі є: наявність укладеного договору поставки, умови поставки, факт поставки, загальна ціна товару, строк настання оплати, докази оплати.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо своєчасного розрахунку за переданий йому товар не виконав, оплату в установлені в договорі строки не здійснив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 52 411,04 грн.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості у сумі 52 411,04 грн. відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 52 411,04 грн.

Крім того, в порядку п. 6.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача суму пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в розміром 2 433,76 грн. за загальний період з 08.10.2019 по 06.06.2020.

Вимога в частині стягнення з відповідача пені у сумі 2 433,76 грн., на думку суду є необґрунтованою та такою що не підлягає виконання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Аналогічні приписи містяться у ч. 2 ст. 343 ГК України.

Із змісту ч.1 ст. 546, ч.1 ст. 547 ЦК України слідує, що неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, щодо якого правочин вчиняється у письмовій формі.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст.231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Приписами ч. 6 ст. 231 ГК України передбачено порядок визначення розміру пені, а саме: у відсотковому співвідношенні від подвійної облікової ставки НБУ. Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено обмеження розміру пені, яка може бути стягнута за певний період, а не її розмір. Конкретний розмір пені (відсоток) у будь-якому разі повинен бути встановлений за згодою сторін.

Однак, приписами п. 6.1. договору не визначено чіткого та конкретного розміру пені, яка може бути застосовано до сторони яка порушила свої зобов`язання за договором.

Крім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України суму 3% річних в розмірі 2 901,62 грн. за загальний період з 08.10.2019 по 30.07.2021 та інфляційні втрати в розмірі 6 176,26 грн. за загальний період з жовтня 2019 по червень 2021.

Так, судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат та встановлено що розрахунок зроблено правильно.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме до стягнення з відповідача підлягає основний борг у сумі 52 411,04 грн., 3% річних у сумі 2 692,40 грн. та інфляційні втрати у сумі 6 176,26 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 183,29 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Перспектива" (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Пушкіна, буд. 15Б, ідентифікаційний код 24445053) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промарматрейд" (08144, Київська область, Києво-Святошинський район, село Святопетрівське, бульвар Лесі Українки, буд. 4Б, кв. 66, ідентифікаційний код 41292128) суму основного боргу у сумі 52 411,04 грн., 3% річних у сумі 2 692,40 грн., інфляційних втрат у сумі 6 176,26 грн. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 183,29 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя Е.М. Бондарєв