ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021 м. Дніпро Справа № 908/671/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2021 (повний текст складено 25.05.2021, суддя Сушко Л.М.) у справі № 908/671/18

за позовом ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 )

до Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", (вул. Українська, 50, м. Запоріжжя, 69095)

треті особи, що не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача:

1. Головне управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області, (69107, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 166)

2. Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б)

в межах справи № 908/671/18 про банкрутство Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.

02.12.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про стягнення середнього заробітку у розмірі 29 858,20 грн., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 23 647,69 грн., моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.05.2021 у справі № 908/671/18 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. моральної шкоди, 64,62 грн. судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

2. Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2021 у справі № 908/671/18 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, з урахуванням узгоджених позивачем розрахунків.

Позивач зазначив, що розгляд проведено з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, виходячи з такого.

По-перше, у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні належних працівникові грошових сум судом належним чином не досліджені наявні у справі документи, підстави звільнення позивача з посади провідного інженера виробничого відділу філії «Василівська ДЕД» та сам зміст наказу по філії №56-к від 29.12.2018, де керівник зобов`язує головного бухгалтера нарахувати та здійснити:

- виплату матеріальної допомоги при звільненні позивачу із розрахунку трьохмісячного середнього заробітку за невчасно виплачену заробітну плату під час фактичних трудових відносин позивача з відповідачем (Довідка вих. №19/12 від 19.12.2019 ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - «Вихідна допомога - 14947,38 грн.») на підставі ст. 44 Кодексу законів про працю України і є свого роду покаранням роботодавця (відповідача) за порушення ним ст. 115 Кодексу законів про працю України - у сумі 14 947,38 грн.;

- виплату компенсації при звільненні за невикористану відпустку - 8 340,00 грн. (Довідка вих. №19/12 від 19.12.2019 ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - «компенсації при звільненні - 8 340,00грн.»).

Крім цього, відповідачем були здійснені нарахування по виплаті компенсації за несвоєчасно виплачену зарплату у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати - 8 340,90 грн. (Довідка вих. №19/12 від 19.12.2019 ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - «компенсації за несвоєчасно виплачену зарплату листопад 2018 - 90,27 грн. та грудень 2018 - 8 340,90 грн.»), а також матеріальна допомога на лікування - 3 723,00 грн. (Довідка вих. №19/12 від 19.12.2019 ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - «компенсації за несвоєчасно виплачену зарплату листопад 2018 - 90,27 грн. та грудень 2018 - «матеріальна допомога на лікування - 3 723,00 грн.»).

Інших нарахувань відповідач на період розрахунку під час звільнення з посади позивача не здійснював.

Крім вищезазначеної Довідки (вих. №19/12 від 19.12.2019 ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України") у позивача є як доказ розрахунковий лист заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2018, виданий філією «Василівська ДЕД», які спростовують висновок суду першої інстанції про нарахований та сплачений відповідачем на підставі ст. 117 КЗпП середній заробіток за час затримки виплати належних працівникові (позивачу) грошової суми 12 613,48 грн. (без урахування сплати податків - 14 947,38 грн.) після звільнення позивача з посади 06.03.2019.

Загальна сума боргу Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" перед позивачем станом на 04.03.2019 складала 31 658,81 грн.

А саме згідно Довідки вих. №27 від 25.01.2019 ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" нараховано:

жовтень 2018 - 6069,62 грн., у тому числі - 118,99 грн. лікарняний;

листопад 2018 - 7 817,45грн.;

грудень 2018 - 23 841,36грн. (24 023,34 грн. - за відомостями отриманого позивачем розрахункового листа заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2018, виданого філією «Василівська ДЕД»), у тому числі компенсація при звільненні - 6 631,02 грн. та трьохмісячний середній заробіток за невчасно виплачену заробітну плату - 11 883,17 грн. (14 947,38 грн. - за відомостями отриманого позивачем розрахункового листа заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2018, виданого філією «Василівська ДЕД»).

Всього заборгованість перед позивачем становить на 01.01.2019 (на час звільнення) 37 728,43 грн. (6 069,62 грн. + 7 817,45грн. + 23 841,36 грн. = 37 728,43 грн.).

Згідно Довідки вих. №27 від 25.01.2019 ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" лікарняний лист за жовтень 2018 в сумі 1 118,99 грн. виплачено позивачу 10.01.2019, а заробітну плату за жовтень 2018 частково виплачено в сумі 1 930,00 грн. 23.01.2019. Довідкою вих. №19/12 від 19.12.2019 ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" підтверджено виплату залишку заробітної плати за жовтень 2018 у сумі 3 020,63 грн.

Усього станом на 04.03.2019 залишилась несплаченою сума заборгованості - 31 658,81 грн. (37 728,43 грн. - 1 118,99 грн. - 1 930,00 грн. - 3 020,63грн.= 31 658,81 грн.) чисті на руки.

Позивач вважає, що відповідач з умислом завів суд першої інстанції в оману, підтасував розрахунки, надав неправдиві довідки щодо нарахувань та виплат грошових коштів при звільненні.

Також судом першої інстанції не з`ясовано походження сум коштів (14947,38грн. та 12613,48грн.), які відповідач нарахував позивачу та які саме він сплатив позивачу.

Але сума коштів 12613,48 грн. не була сплачена відповідачем із мотивацій та аргументів, наведених позивачем вище. За збігом обставин сума 14 947,38 грн. співпадає із сумою 12 613,48 грн., якщо враховувати податки. На чому і зіграв відповідач.

По-друге, позивач не погоджується з відмовою судом першої інстанції виплатити витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 5383,93 грн.

Наразі при первинному зверненні до Василівського районного суду з позовом до ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні належних працівникові грошових сум, стягнення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та компенсації матеріальної шкоди (цивільна справа №311/1931/19 від 25.09.2019) до позовної заяви додавалась Довідка від 20.05.2019 про надання правової допомоги ОСОБА_2 на суму 4300,00 грн., яка якимсь чином не була скопійована канцелярією суду при зверненні позивача про повернення документів з цивільної справи №311/1931/19 від 25.09.2019. Наразі ця Довідка витребувана та додається до апеляційної скарги.

Судом першої інстанції при розгляді справи зауважень про відсутність доказової бази щодо витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 5383,93 грн., та вимог надати їх не визначалось судом.

По-третє, позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що несвоєчасна сплата відповідачем вказаного єдиного внеску не порушує прав позивача, оскільки обов`язок його своєчасної сплати та відповідальність за нарахування, утримання та виплату його до бюджету покладено на роботодавця, який виплачує дохід працівнику, внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем позбавляє працівника підприємства на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу.

Згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу зараховуються лише періоди, за які були сплачені страхові внески;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідач повинен перерахувати за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за весь час перебування позивача з ним у трудових відносинах на рахунки Державної фіскальної служби України.

Несплата таких внесків є прямим порушенням законодавства України, прав застрахованих осіб та взагалі правового статусу людини і громадянина України в особі позивача.

Тому дії відповідача при несплаті страхових внесків за 2018 рік з квітня по червень та з серпня по грудень на загальну суму 19 457,09 грн. за позивача звузило та обмежило конституційні права позивача на соціальні гарантії і виплати.

По-четверте, позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми 64,62 грн. судового збору.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2021 у справі № 908/671/18; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 15.09.2021 о 15:45 год.

У судовому засіданні 15.09.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги на 18.10.2021 о 16:30 год, про що сторін повідомлено ухвалою.

11.10.2021 від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності.

Представники учасників апеляційного провадження у судове засідання не з`явились.

18.10.2021 прийнято вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін з таких підстав.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

З 09.01.2018 по 29.12.2018 ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з Дочірнім підприємством "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", працюючи в філії "Василівська дорожньо-експлуатаційна дільниця" на посаді провідного інженера виробничого відділу, що підтверджується копією трудової книжки.

29.12.2019 ОСОБА_1 була звільнена за власним бажанням з посади провідного інженера виробничого відділу Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю (у частині затримки виплати заробітної плати), що підтверджується записом у трудовій книжці, наказом №56-к від 29.12.2018.

Згідно довідки Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №64 від 04.03.2019 за виключенням податків та зборів заборгованість підприємства по заробітній платі (чистій на руки) перед ОСОБА_1 станом на 04.03.2019 складає 31 658,81 грн.

Відповідно до довідки відповідача №110 від 03.04.2019 фактично відпрацьований час ОСОБА_1 по філії "Василівський ДЕД" згідно табелю обліку робочого часу за період з 01.11.2018 по 29.12.2018 складає: за листопад 2018 - 22 робочі дні, грудень 2018 - 20 робочих днів.

06.03.2019 відповідачем виплачено позивачу через касу суму в розмірі 31 658,81 грн., що підтверджується відомістю на виплату готівки №30 від 06.03.2019.

Згідно листа №213 від 14.06.2019 за підписом начальника філії "Запорізька ДЕД" та головного бухгалтера, середній заробіток ОСОБА_1 за 1 день становить 310,50 грн.

Як свідчить довідка вих.№19/12 від 19.12.2019 за підписом головного бухгалтера "Запорізька ДЕД", нарахування по заробітній платі по філії "Василівський ДЕД" за період з 01.11.2019 по 29.12.2019 за ОСОБА_1 складає: 1. заробітна плата без урахування: (матеріальної допомоги, компенсації при звільненні за невикористану відпустку, вихідної допомоги, компенсації за невиплачену заробітну плату своєчасно): листопад 2018 - 6 020,00 грн.; грудень 2018 - 6 020,00 грн.; 2. додаткові виплати до заробітної плати (матеріальної допомоги, компенсації при звільненні за невикористану відпустку, вихідної допомоги, компенсація за невиплачену заробітну плату своєчасно): листопад 2018 - 3 813,27 грн., у т.ч.: Компенсація за невиплачену заробітну плату своєчасно - 90,27 грн.; Матеріальна допомога на лікування - 3 723,00 грн.; грудень 2018 - 24 198,04 грн., в т.ч.: Компенсація за невиплачену заробітну штату своєчасно - 909,76 грн.; Вихідна допомога - 14 947,38 грн.; Компенсація при звільненні - 8 340,90 грн. Середньоденна заробітна плата складає 286,67 грн.

Згідно письмових пояснень головного бухгалтера №17/02-20 від 17.02.2020, у довідці №231 від 14.06.2019 при розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 була допущена помилка, а саме бухгалтером, який працював на момент надання довідки включено компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітна плату за період червень - вересень 2018, яка не береться в розрахунок. При новому запиті була переглянута інформація та у довідці № 19/12 від 19.12.2019 по ОСОБА_1 була виправлена помилка і встановлена сума середнього заробітку за один день в розмірі 286,67 грн.

Згідно розрахунку ОСОБА_1 , її середній заробіток за 1 день становить 666,39 грн., а загалом її середній заробіток за час затримки виплати при звільненні належних працівникові грошових сум з урахуванням індексу інфляції становить 29 858,20 грн.

Відповідно до листа ГУ ДПС у Запорізькій області від 21.04.2021 повідомляється, що згідно податкової звітності Дочірнім підприємством "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", а саме Таблиці 6 "Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам" за звітний період січень - грудень 2018, підприємство не нараховувало дохід та не сплачувало ЄСВ в адресу фізичної особи ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Крім того, як свідчить довідка Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області за формою ОК-5 про індивідуальні відомості застрахованої особи ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за квітень, травень, червень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018р. відповідачем за застраховану особу не сплачувався.

Також, за поясненнями ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що відповідач протягом усього 2018 року постійно затримував виплату заробітної плати, від трьох до чотирьох місяців, вона втратила нормальний спосіб життя та існування, тим, що постійно займалась пошуками додаткових грошових коштів на життєвонеобхідні речі, їжу і навчання двох неповнолітніх дітей, які знаходяться на її утриманні. Ці обставини змусили позивача вжити додаткових зусиль для організації свого сталого життя та своїх дітей і піти на вкрай не популярне рішення, узявши на себе боргові зобов`язання у березні 2018, оформивши кредит у «Приватбанку» на суму 15000,00 грн. зі ставкою 5 процентів щомісяця. Сума заборгованості за кредитною лінією станом на 05.11.2019 складає 17 950,00грн. Наявність боргу у ОСОБА_1 та прострочення обов`язкового платежу по ньому з вини відповідача, який несвоєчасно із затримкою до чотирьох місяців та ще частинами здійснював виплату заробітної плати, порушило ОСОБА_1 психічний і моральний стан, а також постійне відчуття тривоги за борги викликало у позивача депресію та розлад здоров`я. На підтвердження нанесення моральної шкоди ОСОБА_1 надані: копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копія Довідки б/н від 21.02.2020 про розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим провадженням №55397018 з примусового виконання, копія Довідки №453 віл 11.10.2018 про неотримання аліментів, копія про розірвання шлюбу Серія 1-ЖС №061662 від 09.07.2009, копія довідки МСЕК серії 12 ААБ №260479.

6. Доводи, за якими апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз. 1 п. 20, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995. №100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Згідно з абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до змісту п. п. 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо), компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Відповідно до Довідки за підписом головного бухгалтера Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №19/12 від 19.12.2019. - заробітна плата ОСОБА_1 без урахування (матеріальної допомоги, компенсації при звільненні за невикористану відпустку, вихідної допомоги, компенсація за невиплачену заробітну плату своєчасно) становить за: листопад 2018 - 6 020,00 грн., грудень 2018 - 6 020,00 грн.

Відповідно до Довідки № 110 від 03.04.2019 фактично відпрацьований час позивача згідно табелю обліку робочого часу за період з 01.11.2018 по 29.12.2018 складає: листопад - 22 робочих дні, грудень - 20 робочих днів.

А отже, розрахунок середньої заробітної плати за листопад-грудень 2018 складає: 6020,00 + 6020,00 / 42 = 286,67грн. (середньоденна заробітна плата).

Кількість робочих днів з періоду звільнення 29.12.2019 до дня фактичного розрахунку 06.03.2019 складає січень 2019 - 21 день, лютий 2019 - 20 днів, березень 2019 - 3 дні, разом - 44 дні.

Таким чином, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні складає 44 дні із середнім заробітком 286,67грн. 44*286,67= 12 613,48грн.

Відповідно до Довідки №64 від 04.03.2019 загальна сума боргу Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" перед ОСОБА_1 станом на 04.03.2019 складала 31 658,81 грн. (у т.ч. 12 613,48 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні), а 06.03.2019 з позивачем проведено повний розрахунок, підтвердженням чого є відомість на виплату готівки № 30 від 06.03.2019.

На підставі ст. 625 ЦК України позивачем на суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 30.12.2018 по 15.11.2019 були нараховані інфляційні втрати у розмірі 1203,50 грн.

Суд звертає увагу ОСОБА_1 , що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 у справі № 757/14073/16-ц (провадження № 61-29305сво18) вказано: "непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тлумачення статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вона не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права".

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за час роботи ОСОБА_1 в період з 09 січня 2018 року по 29 грудня 2018 року, шляхом внесення відповідних сум на рахунки Державної фіскальної служби України, відкриті в Державній казначейській службі України для його зарахування, а саме: за січень 2018 - 1113 грн. 10 коп., за лютий 2018 - 1595 грн., за березень 2018 - 1482 грн. 49 коп., за квітень 2018 - 1388 грн. 95 коп., за травень 2018 - 1752 грн. 27 коп., за червень 2018 - 1742 грн. 84 коп., за серпень 2018 - 2757 грн. 70 коп., за вересень 2018 - 1324 грн. 40 коп., за жовтень 2018 - 1679 грн. 65 коп., за листопад 2018 - 2163 грн. 52 коп., за грудень 2018 - 664 грн. 97 коп., а всього 23 647 грн. 69 коп.

Так, відповідно до ст. 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ст. 9 Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.2); обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.4); сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі договір про добровільну участь) (ч.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону органи доходів і зборів зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Згідно зі ст. 25 Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею (ч.2); суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.3); орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (ч.4); вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом (ч.5); за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (ч.6).

Із зазначених норм вбачається, що не передбачено права застрахованої особи на звернення до суду з метою зобов`язання платника єдиного внеску до виконання обов`язку по сплаті єдиного внеску, також не передбачено можливості реалізації відповідачем заявлених позивачем вимог.

Позивачем не доведено того, що невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо сплати єдиного внеску порушує його права та має наслідком зменшення його страхового стажу. Така позиція викладена в постанові Запорізького апеляційного суду від 28.04.2021 у справі № 330/1532/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Разом з тим, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи з 12 жовтня 2006 року по 18 червня 2007 року до страхового стажу за порушення, вчинене Відкритим акціонерним товариством «Дніпродзержинський домобудівний комбінат», оскільки згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Отже, можна дійти висновку, що несвоєчасна сплата відповідачем вказаного єдиного внеску не порушує прав позивача, оскільки обов`язок його своєчасної сплати та відповідальність за нарахування, утримання та виплату його до бюджету покладено на роботодавця, який виплачує дохід працівнику, внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не позбавляє працівника підприємства на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 КЗпП України передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.

Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 23 січня 2018 року у справі №273/212/16-ц та від 26 червня 2019 року у справі №296/10853/16-ц.

Аналізуючи вищенаведені норми права у сукупності з доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд доходить висновку, що позивачу була спричинена моральна шкода бездіяльністю відповідача, яка полягала у несвоєчасній виплаті ОСОБА_1 належних сум заробітної плати.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керується положеннями трудового законодавства, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, та інших обставин справи, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з урахуванням принципу розумності й справедливості, тривалістю невиплати заробітної плати, визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 3 000,00 грн.

Щодо стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5300,00 грн. та покладення на Дочірнє підприємство "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у розмірі 5383,93 грн. та сплаченого судового збору.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5300,00 грн., що відображено в позовній заяві, та витрати, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у розмірі 5383,93 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Процес відшкодування судових витрат включає:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем у встановлений статтею 129 ГПК України строк подано лише копію укладеного між ним та адвокатом Котюковим Сергієм Юрійовичем договору про надання правової допомоги №16 від 20.05.2019.

Згідно зі ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі таких доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 у справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц і від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 638/7748/18 (постанова від 23.11.2020).

Позивачем не надано суду доказів прийняття замовником послуг, наданих за договором про надання правової допомоги від 20.05.2019, не надано доказів, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, а також розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги).

Також, суд звертає увагу позивача, що консультація клієнта та опрацювання судової практики не може бути віднесено до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені у ст.ст. 1, 19 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а тому дані витрати на здійснення вказаних послуг не можуть бути відшкодовані, як витрати на професійну правничу допомогу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 9901/264/19 від 04.11.2019.

За таких обставин, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про покладення на відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5300,00 грн. та витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у розмірі 5383,93 грн.

З урахуванням приписів ст. 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору у даній справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, при зверненні із позовом до господарського суду, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 842,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0. від 21.11.2019 (арк.с.4), у той час, як за розгляд вимоги про стягнення 93 031,82 грн. підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Скаржником не спростовано висновку місцевого господарського суду щодо нарахування і виплати позивачеві належних йому до сплати сум з дотриманням вимог діючого законодавства.

Так, судом встановлено і доводами апеляційної скарги не спростовано, що позивач допустив помилку у розрахунку середньої заробітної плати за останні два місяці роботи.

Також, доводами і аргументами апеляційної скарги не спростовано висновку місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для стягнення нарахованих внесків, оскільки відповідач як юридична особа несе відповідальність за їх повну і своєчасну сплату.

Оскільки відповідач у повному обсязі розрахувався з позивачем, тому відсутні підстави для стягнення у повному обсязі заявленої суми моральної шкоди.

Стосовно аргументу апеляційної скарги про безпідставність нестягнення оплати послуг адвоката, колегією суддів встановлено, що позивач не надає доказів реальності надання правової допомоги, а саме відсутній акт виконаних робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом з урахуванням часу по кожному виду робіт, необхідних для надання правничної допомоги.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права та інтереси особи, за захистом яких вона звернулась до суду.

Право скаржника не порушено.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-284 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2021 у справі № 908/671/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2021 у справі № 908/671/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.10.2021

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков