РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.10.2021Справа № 910/1639/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВКП ЮЖТЕХМАШ"

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАЛІЗОБУД"

про стягнення 169 800,59 грн.,

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВКП ЮЖТЕХМАШ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАЛІЗОБУД" про стягнення заборгованості у розмірі 209 458,19 грн. за договором оренди №533 від 11.05.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди №533 від 11.05.2019 в частині здійснення орендних платежів та прострочення виконання обов`язку з повернення орендованого майна після розірвання договору оренди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Станом на 03.03.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків у позовній заяві з уточненнями та документами на виконання вимог ухвали суду від 10.02.2021.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, ухвалою було встановлено строк відповідачу, який становить 15 днів з дня вручення вказаної ухвали, для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а також усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 була надіслана рекомендованим листом з повідомленнями про вручення поштового відправлення №049 на юридичну адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: Україна, 03028, місто Київ, ПРОСПЕКТ НАУКИ, будинок 42/1, корпус 10, офіс 17.

Повідомленням про вручення поштового відправлення №049 повернулося на адресу суду 18.03.2021 з відміткою: «Відправлення вручено 15.03.2021».

Разом з цим, відзиву або будь-яких інших заяв станом на момент ухвалення даного рішення відповідач до суду не надав.

24.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВКП ЮЖТЕХМАШ" про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 прийнято до розгляду заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВКП ЮЖТЕХМАШ" про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи факт того, що строк, передбачений для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, закінчився, тоді як відповідачем не подано жодної заяви по суті спору, а також не надано клопотання про поновлення процесуальних строків для вчинення відповідних процесуальних дій, справа підлягає розгляду за наявними у справі матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у визначений судом строк не подав відзив на позов, не заявив жодних заяв, клопотань та заперечень по суті спору, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Беручи до уваги запровадження карантину та особливого режиму роботи суду, зважаючи на період перебування судді Приходько І.В. у відпустці та на лікарняному, завершальний розгляд справи здійснювався 26.10.2021.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

11.05.2019 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВКП ЮЖТЕХМАШ" (орендодавець, позивач) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАЛІЗОБУД" (орендар, відповідач) укладено договір оренди №533 (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 1.1. договору оренди орендодавець надає орендареві у тимчасове користування обладнання, а орендар зобов`язується виплачувати орендодавцю орендну плату та, по закінченню терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання.

Згідно з п. 1.2. договору найменування обладнання, його вартість та ціна оренди зазначаються в додатку до даного договору, вартість та кількість елементів обладнання, що надається в оренду, зазначаються в акті прийму-передачі обладнання в оренду, вищезазначені документи є невід`ємною частиною договору та підписуються уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що орендна плата за користування орендованим обладнанням нараховується на підставі розцінок орендодавця із розрахунку за одну добу і зазначається у Додатку до даного Договору, який узгоджується сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору.

В додатку №1 до Договору «Протокол узгодження цін» сторони погодили, що вартість оренди обладнання становить: до 30 діб - 11 016,00 грн.; більше 30 діб - 367,20 грн/добу.

Також в додатку № 1 до Договору сторони погодили, що загальна вартість обладнання становить 152 000,00 грн.

Орендар здійснює попередню оплату за обладнання, яке передається в оренду в розмірі 100% на підставі акту прийому-передачі (п.3.1. договору).

Відповідно до п.4.1. орендоване обладнання, зазначене в додатку, передається в оренду подобово. Мінімальний термін оренди складає 30 діб. Доба починається з часу передачі обладнання в оренду і закінчується в той же час по закінченню 30 діб.

Термін оренди обладнання розраховується, як різниця між датою прийому-передачі обладнання з оренди і датою прийому передачі обладнання в оренду, при 100% поверненні обладнання, в технічно справному та незабрудненому стані (п.4.2. договору).

Згідно з п. 4.3. Договору при намірі орендаря продовжити термін оренди, останній за 48 годин до закінчення терміну оренди, письмово (в т.ч. факсимільним повідомленням) повідомляє орендодавця про свої наміри. У випадку згоди з продовженням терміну оренди орендодавець виставляє орендареві рахунок на суму, яка відповідає вартості оренди обладнання на продовжений термін.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що з моменту надходження оплати на розрахунковий рахунок орендодавця або будь-яким іншим способом, за оренду окремих одиниць техніки, на підставі виставленого рахунку. Орендодавець протягом 5-ти днів зобов`язується передати, а орендар - прийняти обладнання зазначене в рахунку.

Відповідно до п. 5.2. договору передача обладнання в оренду здійснюється орендареві або уповноваженому на підставі довіреності і оформлюється відповідним актом прийому-передачі обладнання.

Згідно з п. 6.1.1. договору орендодавець зобов`язаний передати орендареві обладнання у терміни, вказані у п. 5.1. цього договору, в технічно справному стані з інструкцією по експлуатації, за вимогою орендаря.

В свою чергу орендар зобов`язаний прийняти орендоване обладнання згідно акту прийому-передачі обладнання і забезпечити його збереження під час перевезення і терміну оренди (п. 6.2.2 договору).

За приписами п. 6.2.8. договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцю згідно відповідного акту прийому-передачі обладнання у комплектному і технічно справному стані.

Згідно з п. 7.2. договору за прострочення терміну передачі майна по закінченню терміну оренди більше доби орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням за весь час прострочення.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати у випадку подовження терміну оренди орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє протягом 30 діб, а у випадку продовження строку оренди - протягом відповідного строку оренди (п. 8.1. договору).

Договір може бути розірваний достроково за згодою сторін шляхом укладення письмової згоди або за ініціативою однієї із сторін у випадку порушення іншою стороною умов цього договору (п. 8.2. договору) .

В п. 8.3. договору передбачені підстави для дострокового розірвання договору зі сторони орендодавця: несвоєчасне або неповне внесення орендної плати; орендар порушує технічний стан обладнання і/або використовує його не за призначенням; експлуатація і зберігання обладнання здійснюється за іншою, не узгодженою сторонами, поштовою адресою.

Сторони у п. 8.4. договору погодили, якщо орендар не виправить порушення, зазначені у п. 8.3. за одну добу з моменту отримання письмового повідомлення з вказівкою порушень, тоді орендодавець має право розірвати цей договір.

Якщо договір розірваний на підставі п. 8.3., тоді орендар не має права в подальшому експлуатувати отримане обладнання і зобов`язаний передати його орендодавцю на першу вимогу. При цьому, факт розірвання договору не звільняє орендаря від обов`язку відшкодувати орендодавцю всі прямі збитки, завдані порушенням умов договору (п. 8.5. договору) .

Згідно з актом передачі обладнання у тимчасове використання №1 до Договору №533 від 11.05.2019, позивач передав, а відповідач прийняв обладнання: рама в кількості 72 шт., горизонталь в кількості 102 шт., діагональ в кількості 34 шт., опора настилу в кількості 102 шт., настил в кількості 153 шт., домкрат в кількості 36 шт. Відповідно до акту №1 до договору, час початку оренди - 11.05.2019, час закінчення оренди (остаточно розраховується при повернені) - 10.06.2019.

24.09.2020 позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу та повідомлення про розірвання договору, в якому вимагав перерахувати протягом 7 календарних днів з моменту отримання даного листа на поточний рахунок ТОВ «ВКП Южтехмаш» грошові кошти у розмірі 111 628,80 грн. в рахунок оплати орендної плати за договором оренди №533 від 11.05.2019, а також повідомив про розірвання договору оренди та вимагав негайно передати обладнання позивачу.

Разом з листом-вимогою, позивачем направлено Акт звірки за період з 01.01.2019 по 30.09.2020, відповідно до якого заборгованість з наданих за спірним договором, але не оплачених відповідачем послуг оренди обладнання, склала - 111 628,80 грн.

Також з листом-вимогою позивач направив відповідачу рахунки-фактури: №СФ-0000616 від 25.09.2019 на суму 11 383,20 грн., №СФ-000000689 від 30.10.2019 на суму 11 016,00 грн., №СФ-000000028 від 09.01.2020 на суму 11 383,20 грн., №СФ-000000062 від 29.01.2020 на суму 10 648,80 грн., №СФ-000000198 від 06.05.2020 на суму 11 016, 00 грн., №СФ-000000271 від 30.06.2020 на суму 11 383, 20 грн., №СФ-000000281 від 30.06.2020 на суму 11 016, 00 грн., №СФ-000000378 від 19.08.2020 на суму 11 383, 20 грн., №СФ-000000392 від 21.08.2020 на суму 11 383, 20 грн., №СФ-000000407 від 31.08.2020 на суму 11 016, 00 грн.

Цей лист-вимога отримано відповідачем 28.09.2020, що підтверджується відомостями з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за номером трекінгу поштового відправлення №706.

Позивач зазначає, що після відкриття провадження по справі №910/1639/21, відповідачем було сплачено на рахунок повивача грошові кошти у розмірі 77 846,40 грн. згідно з Договором №533 від 11.05.2019. На підтвердження зазначеного позивач надав копії платіжних доручень: №8340 від 11.02.2021 на суму 11 383,20 грн., №8599 від 11.03.2021 на суму 11 016,00 грн., №8600 від 11.03.2021 на суму11 016,00 грн., №8603 від 11.03.2021 на суму 11 016,00 грн., №8602 від 11.03.2021 на суму 10 648,80 грн., №8601 від 11.03.2021 на суму 11 383,20 грн., №8604 від 11.03.2021 на суму 11 383,20 грн.

Таким чином, позивач вказує, що за відповідачем залишились невиконаними грошові зобов`язання з оплати орендної плати за договором оренди №533 від 11.05.2019 у розмірі 32 680,80 грн.

З матеріалів справи вбачається, що станом на день розгляду справи орендоване майно за актом приймання-передачі з оренди (повернення) майна на виконання умов договору відповідачем не повернуто.

Оскільки відповідач після отримання повідомлення про розірвання договору оренди №533 від 11.05.2019 орендоване обладнання не повернув, позивач згідно п. 7.2. договору нараховує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за кожен день прострочення, що складає 129 254,40 грн. (734,40 грн. *176 діб).

Отже, за неповернення позивачу майна, що передавалось відповідачу згідно додатку №1 і акту №1 до договору №533 від 11.05.2019 відповідач за доводами позивача, зобов`язаний сплатити на користь позивача неустойку у розмірі 129 254,40 грн. за неповернення майна у період з 28.09.2020 по 23.03.2021.

Крім того, позивач нараховує на суму боргу за період з 06.10.2020 по 31.01.2021: пеню у розмірі 4 251,50 грн., 3% річних в розмірі 1 060,72 грн., інфляційні збитки в розмірі 2 553,17 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, зважаючи на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір №533 від 11.05.2019 з урахуванням додатку №1, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в оренду обладнання. При цьому, в протоколі погодження цін сторонами узгоджено, що вартість оренди обладнання становить: до 30 діб - 11 016,00 грн.; більше 30 діб - 367,20 грн/добу.

Так, згідно з актом передачі обладнання у тимчасове використання часом початку оренди визначено 11.05.2019.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, свого обов`язку щодо сплати орендної плати за користування майном відповідач не виконував та не вносив плату за користування майном більш ніж протягом трьох місяців підряд.

Внаслідок вищевказаного позивачем 24.09.2020 було направлено лист-вимогу про сплату заборгованості по орендним платежам, а також про розірвання договору №533 від 11.05.2019 та повернення обладнання з оренди.

З матеріалів справи вбачається, що лист від 24.09.2020 відповідач отримав 28.09.2020, проте вимоги не задовольнив.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Отже, з наведеного вбачається, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 32 680,80 грн. за користування орендованим обладнанням, на підтвердження зворотного відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору оренди та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 32 680,80 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача за період з 06.10.2020 по 31.01.2021: пені у розмірі 4 251, 50 грн., 3% річних в розмірі 1 060,72 грн., інфляційних збитків в розмірі 2 553,17 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, пунктом 7.3. договору передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати у випадку подовження терміну оренди орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. (п.п. 2.5, 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Зважаючи на обов`язок суду з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, не виходячи при цьому за межі позовних вимог, суд здійснив перевірку наданого позивачем розрахунку та дійшов висновку про те, що арифметично вірною, обґрунтованою та здійсненою у відповідності до приписів чинного законодавства є сума пені за порушення відповідачем договірних зобов`язань у розмірі 4 251,50 грн., а відтак позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд враховує наступне.

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних від простроченої суми, а також інфляційні втрати, і встановив, що обчислення виконано арифметично правильно, відповідно заявлені вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 129 254,40 грн. за неповернення майна у період з 28.09.2020 по 23.03.2021 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Так, у відповідності до п. 8.2. договору договір може бути розторгнений достроково за згодою сторін шляхом заключення письмової згоди або за ініціативою однієї із сторін у випадку порушення іншою стороною умов цього договору.

В п. 8.3. договору передбачені підстави для дострокового розірвання договору зі сторони орендодавця: несвоєчасне або неповне внесення орендної плати; орендар порушує технічний стан обладнання і/або використовує його не за призначенням; експлуатація і зберігання обладнання здійснюється за іншою, не узгодженою сторонами, поштовою адресою.

Сторони у п. 8.4. договору погодили, якщо орендар не виправить порушення, зазначені у п. 8.3. за одну добу з моменту отримання письмового повідомлення з вказівкою порушень, тоді орендодавець має право розірвати цей договір.

Крім того, за приписами п. 6.2.8. договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцю згідно відповідного акту прийому-передачі обладнання у комплектному і технічно справному стані.

Судом встановлено, що 24.09.2020 позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу та повідомлення про розірвання договору, в якому вимагав здійснити орендну оплату за договором оренди №533 від 11.05.2019, а також повідомив про розірвання договору оренди №533 від 11.05.2019 та вимагав негайно передати обладнання позивачу.

Згідно інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» цей лист отримано відповідачем 28.09.2020.

Отже, договір оренди №533 від 11.05.2019 розірвано з 28.09.2020 у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, відповідно у відповідача виник обов`язок повернути позивачу орендоване майно за актом приймання-передачі.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження повернення відповідачем орендованого обладнання.

Разом із тим, згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до п. 7.2. договору за прострочення терміну передачі майна по закінченню терміну оренди більше доби орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням за весь час прострочення.

Отже, у зв`язку із неповерненням відповідачем орендованого обладнання після отримання ним повідомлення про розірвання договору оренди та вимоги повернути орендоване обладнання, позивач нараховує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням за весь час прострочення, тобто з 28.09.2020 (день отримання відповідачем листа-вимоги) по 23.03.2021 (день звернення до суду з заявою про збільшення розміру позову в частині стягнення неустойки) у розмірі 129 254,40 грн.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок неустойки, та встановив, що обчислення виконано арифметично правильно, відповідно ця вимога також підлягає задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що відповідач не скористався правом на подання відзиву у визначений судом строк, не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу, суми пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором, а також неустойки за неповернення майна нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 32 680,80 грн. - основної заборгованості з оплати орендної плати за договором оренди №533 від 11.05.2019, 2 553,17 грн. - інфляційних збитків, 1 060,72 грн. - 3 % річних, 4 251,50 грн. - пені, 129 254,40 грн. - неустойки за неповернення майна, переданим за договором оренди №533 від 11.05.2019.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАЛІЗОБУД" (Україна, 03028, місто Київ, ПРОСПЕКТ НАУКИ, будинок 42/1, корпус 10, офіс 17; ідентифікаційний код: 40398052) на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВКП ЮЖТЕХМАШ" (Україна, 03151, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 72; ідентифікаційний код: 37514950) 32 680,80 грн. - основну заборгованість з оплати орендної плати за договором оренди №533 від 11.05.2019, 2 553,17 грн. - інфляційні збитки, 1 060,72 грн. - 3 % річних, 4 251,50 грн. - пеню, 129 254,40 грн. - неустойку за неповернення майна, переданим за договором оренди №533 від 11.05.2019 та 2547,01 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.10.2021.

Суддя І.В. Приходько