РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2021Справа № 910/12933/21
За позовом Приватного акціонерного товариства «МХП»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 24122,78 грн.

Суддя Усатенко І.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «МХП» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 24122,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незбереженням відповідачем зданого до перевезення товару, що є підставою для стягнення з відповідача завданих збитків.

Ухвалою суду від 16.08.2021 відкрито провадження у справі № 910/12933/21, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

13.09.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, оскільки, на його думку, відповідач не ніс відповідальності за збереження вантажу через те, що вагони прибули на станцію призначення у технічно справному стані зі справними пломбами («ЗПП») вантажовідправника. Крім того, відповідач зауважує, що пам`ятка на подавання вагонів була підписана без зауважень одержувачем вантажу. У відзиві відповідач також просить поновити йому строк на подання відзиву.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 263, ухвала про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 11.10.2021, тобто строк на подання відзиву не був пропущений, відзив поданий в строки, встановлені судом, в зв`язку з чим суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву, відзив долучає до матеріалів справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

11.03.2020 між Приватним акціонерним товариством «Миронівський Хлібопродукт» (змінено найменування на Приватне акціонерне товариство "МХП") та Акціонерним товариством «Українська залізниця» було укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 25412361/2020-01 від 05.03.2020 на підставі заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 25412361/2020-01 від 05.03.2020, яку було підписано Приватним акціонерним товариством «Миронівський Хлібопродукт». Відповідно до п. 1-2 заяви, даною заявою Приватне акціонерне товариство «Миронівський Хлібопродукт» підтверджує, що в повній мірі ознайомлено з оприлюдненим АТ «Укразалізниця» на сторінці http://uz-cargo.com/ договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом станом на день подання цієї заяви, ознайомлено з всією інформацією, необхідною для виконання договору, та визначає всі умови договору. Виражає волевиявлення укласти договір в порядку, встановленому ст. 634 ЦК України. Дата підписання заяви - 11.03.2020, заяву підписано електронним підписом начальника управління логістики Мельником Богданом Юрійовичем на підставі Довіреності від 15.01.20219 № б/н (довіреність до матеріалів справи не додано).

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 6 Статуту Залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього статуту та правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до п. 1.2. Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею. Накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення. Технічні характеристики паперу, призначеного для оформлення накладної, повинні забезпечувати придатність для роздруківки на принтері, а також якісне проставлення відміток залізниці на всьому шляху перевезення. Накладна у паперовому вигляді є відображенням її електронної копії, яка обов`язково надається на станцію відправлення одночасно з накладною у паперовому вигляді. Накладна в електронному вигляді (далі - електронна накладна) складається у формі електронної реєстрації даних, які можуть бути трансформовані у письмовий запис. Засоби, що використовуються для реєстрації та обробки даних, повинні відповідати вимогам законодавства. Порядок обміну електронною накладною між відправником та залізницею, а також залізницею та одержувачем зазначається в договорі між вантажовласником і залізницею. У разі внесення змін до електронної накладної попередні дані зберігаються. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил. До накладної можуть додаватися додаткові супровідні документи та документи дозвільного характеру на відправлення вантажу контролюючих органів, необхідність одержання яких передбачена законами України. У разі оформлення перевізного документа в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису) супровідні документи додаються в електронному вигляді (виготовлені за допомогою сканера тощо). При цьому оригінали супровідних документів в паперовому вигляді направляються відправником безпосередньо одержувачу.

Відповідно до ст. 22 Статуту залізниць України, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

11.12.2020 на залізничній станції Рудня-Почаївська, на підставі залізничної накладної № 38054722, Приватним акціонерним товариством «Миронівський хлібопродукт» було передано, а Акціонерним товариством «Українська залізниця» прийнято до перевезення у вагоні № 95379533 вантаж: «Зерно кукурудзи. Насипом. Експорт. Власний вагон. Власник філія «ЦТЛ» АТ «Укрзалізниця». Залізнична станція призначення Чорноморськ-Порт-експорт, отримувач ТОВ «Трансбалктермінал». Маса вантажу 63750 кг, спосіб визначення маси-вагонні ваги (150 т.), вантаж у вагон навантажено вантажовідправником. Дата прибуття вантажу 15.12.2020. Відповідно до п. 49 накладної, на станції Чорноморськ-Порт-експорт було складено комерційний акт № 402000/42 на нестачу вантажу у розмірі 5800 кг. Відповідно до переуступного напису, за підписом директора Кізлевич Ю.Ю. та головного бухгалтера Скляр І.М. ТОВ «Трансбалктермінал» на накладній: «права на пред`явлення претензій та позову передано ПрАТ «Миронівський хлібопродукт».

На станції Чорноморськ-порт Од 15.12.2020 було складено комерційний акт № 402000/42 щодо недостачі у вагоні № 95379533, який перевозився згідно залізничної накладної № 38054722 від 11.12.2020. Відповідно до розділу Д комерційного акту № 402000/42 від 15.12.2020: «згідно акту загальної форми № 3625 від 15.12.2020 р.ст. Подільськ Од.зал., проведене комісійне зважування та огляд вагону № 95379533 з вантажем кукурудза по відправці вказаної на звороті цього акту. У документі визначено: брутто не вказано, тара 21300/20650 нетто 63750 кг., в дійсності-брутто 78600 тара з документа перевірена 20650 нетто 57950, тобто менше проти документа 5800 кг. Зважування проводилось двічі з розчепленням та зупинкою на справних вагонних вагах залізниці № повірених 07.02.2020р., огляд проводився 07.12.2020р./ Вагон справний, 7 ЗПП відправника цілі, відповідають документу. Слідів просипання вантажу не виявлено. Люки закриті щільно. При зважуванні та огляді були присутні: Начальник вантажного району Деркач В.С., агент комерційний Супрун Т.О., начальник окремої групи ВОХР Шерстюк О.М., начальник ПТО Бутько А.П., начальник диспетчерського центру «Кернел Трейд» Соловйов С.О., представник одержувача «ТрансБалкТермінал» Шевченко Н.І.». Комерційний акт містить підписи начальника станції Поліщук Є.М., комерційного агента Супрун Т.О., представника одержувача «ТрансБалкТермінал» Шевченко Н.І., начальника вантажного району Деркач В.С.

11.02.2021 Приватне акціонерне товариство «МХП» звернулося до Акціонерного товариства «Українська залізниця» з претензією № 11/02-533, у якій вимагало від АТ «Укрзалізниця» сплатити збитки у розмірі вартості прийнятого до перевезення та незбереженого вантажу на суму 22911,08 грн.

02.04.2021 Акціонерне товариство «Українська залізниця» надало відповідь № НЗ1-102/89 на претензію Приватного акціонерного товариства «МХП» № 11/02-533, у якій повідомило, що вагон № 95379533, яким було відправлено вантаж за залізничною накладною № 38054722, прибув у комерційному відношенні справному стані, зі справними 7 ЗПП вантажовідправника, а тому претензія задоволенню не підлягає. Крім того, АТ «Укрзалізниця» наголосила, що пам`ятка на подавання вагонів № 4185 була підписана без зауважень одержувачем вантажу ТОВ «Трансбалктермінал».

Відповідно до довідки Приватного акціонерного товариства «МХП» № 11/02-533 від 11.02.2021, вартість 1 тони зерна кукурудзи, що перевозилась у вагоні № 95379533 за накладною № 38054722 від 11.12.2020 Рудня-Почаївська Льв. Зал. - Чорноморськ-Порт-експорт Од. зал. на адресу ТОВ «Трансбалктермінал», складає 4179,92 грн.

Судом встановлено, що відповідно до залізничної накладної № 38054722 від 11.12.2020 року (вагон № 95379533) Приватним акціонерним товариством "МХП" на залізничній станції Рудня-Почаївська було передано, а Акціонерним товариством "Українська залізниця" прийнято до перевезення на станцію призначення Чорноморськ-Порт-експорт насіння кукурудзи насипом для СП ТОВ «Трансбалктермінал».

Згідно з ст. 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно із ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Як встановлено судом, при прибутті вантажу на станцію призначення Чорноморськ-Порт-експорт залізниці 15.12.2020 року, здійснено переважування вагону на 150-ти тонних вагах та виявлено недостачу маси вантажу у вагоні № 95379533 - різниця в сторону зменшення на 5800 кг., що підтверджується комерційним актом № 402000/42 від 15.12.2020.

Статтею 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

11.02.2021 Приватне акціонерне товариство «МХП» звернулося до Акціонерного товариства «Українська залізниця» з претензією № 11/02-533, 02.04.2021 Акціонерним товариством «Українська залізниця» у задоволенні претензії було відмовлено.

Щодо підписання пам`ятки на подавання вагонів № 4185 без зауважень з боку одержувача вантажу ТОВ «Трансбалктермінал», суд зазначає, що Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, не передбачено ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до пам`яток про забирання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону, про стан запірно-опломбувальних пристроїв тощо.

Тобто, пам`ятка не свідчить про будь-які інші обставини, крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідний вагон. Законодавством України не передбачено обов`язку вантажоодержувача вносити до цього документу будь-які інші відомості.

Таким чином, відсутність зауважень у пам`ятках про забирання вагонів не доводить відсутність вини відповідача у недостачі вантажу, зданого йому до перевезення.

Статтями 130, 133 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Пунктом 2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 № 334, встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Так, відповідно до переуступного напису, зробленого на залізничній накладній № 38054722, за підписами директора та головного бухгалтера одержувача вбачається, що право на пред`явлення претензій та позову передано Приватному акціонерному товариству «Миронівський хлібопродукт».

За змістом статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

У статті 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відповідно до статті 113 Статуту залізниць, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно з частиною другою статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Суд зазначає, що статтею 924 Цивільного кодексу України встановлено принцип винності перевізника за втрату, нестачу, псування й пошкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту і обов`язок доведення своєї невинуватості лежить саме на перевізнику.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями ст. 114 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, «норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) щодо насіння кукурудзи становить 0.5% від маси, зазначеної в перевізних документах Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки».

Суд не погоджується з розрахунком здійсненим позивачем та вважає його атким, що не відповідає приписам чинного законодавства. При визначенні природних норм втрати вантажу, вона розраховується не з кількості втраченого товару (5800 кв, як було розраховано позивачем), а з маси нетто вантажу (63750 кг).

Згідно перерахунку суд, сума норми природної втрати для насіння кукурудзи (нетто 63750), що перевозилось у вагоні № 95379533, за залізничною накладною № 38054722 складає: 63750 * 0,5% = 318,75 кг. Зважаючи на відомості комерційного акту № 402000/42 від 15.12.2020, відповідачем при перевезенні було не збережено вантажу в кількості: 5800 - 318,75 = 5481,25 кг з урахуванням норм природної втрати.

Відповідно до ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до довідки Приватного акціонерного товариства «МХП» № 11/02-533 від 11.02.2021, вартість 1 тони зерна кукурудзи, що перевозилась у вагоні № 95379533 за відправкою № 38054722 від 11.12.2020 Рудня-Почаївська Льв. Зал. - Чорноморськ-Порт-експорт Од. зал. на адресу ТОВ «Трансбалктермінал», складає 4179,92 грн.

Отже, вартість втраченого відповідачем при перевезенні вантажу складає: 4179,92 * 5,48125 = 22911,18 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість втраченого вантажу у розмірі 22911,18 грн.

Щодо посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, на ту обставину що ч. 2, ст. 24 Статуту Залізниць України не передбачено обов`язку залізниці перевіряти масу усіх вантажів, які вона приймає до перевезення, Суд зазначає, що дана обставина не звільняє перевізника від відповідальності за нестачу вантажу, яка утворилась під час його перевезення.

Крім того, Суд зазначає, що відповідно до статті 113 Статуту залізниць, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли: а) вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Обставини щодо недостачі вантажу встановлені у передбачений законодавством спосіб шляхом складання комерційного акту № 402000/42 від 15.12.2020.

Твердження відповідача про те, що вантаж було перевезено в комерційно справному вагоні не підтверджує ту обставину, що втрата вантажу виникла з не залежних від АТ «Укрзалізниці» причин.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість втраченого вантажу у розмірі 22911,18 грн.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «МХП» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» є обгрунтованими та таким що підлягають частковому задоволенню на суму 22911,18 грн.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства «МХП» (місцезнаходження: 08800, м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1, ) 22911 (двадцять дві тисячі дев`ятсот одинадцять) грн.. 18 коп. збитків та 2155 ( дві тисячі сто п`ятдесят п`ять) грн. 99 коп. судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення 1211,60 грн - відмовити.

4.Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Усатенко І.В.