ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/309/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М., секретар судового засідання Андріїв Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут"

про стягнення надмірно сплачених грошових коштів в сумі 276571,80 грн,

за участю:

представника позивача Єрмакової І.І.;

представника відповідача Сенів О.В.

Встановив: Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" про стягнення надмірно сплачених грошових коштів за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 21.12.2021 в сумі 276571, 80 грн.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

13.04.2021 Господарським судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу якою позовну заяву Івано-Франківської КЕЧ району залишено без руху. Після усунення недоліків позовної заяви, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати заяву з відповідним обґрунтуванням своїх заперечень (ухвала про відкриття провадження у справі від 29.04.2021).

26.05.2021 від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 7757/21), який прийнято судом до розгляду та приєднано до матеріалів справи (а.с. 67-71).

06.07.2021 судом постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи № 909/309/21 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; суд призначив підготовче засідання на 18.08.2021.

Протокольною ухвалою від 07.09.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.10.2021.

Хід підготовчого провадження та розгляду справи по суті викладено у наявних в матеріалах справи ухвалах суду та протоколах судових засідань.

12.10.2021 суд завершив розгляд справи по суті; проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує з підстав викладених у позові та просить суд позов задоволити в повному обсязі.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 11.01.2021 по 18.03.2021 в Івано-Франківській КЕЧ району був проведений внутрішній аудит окремих питань на підставі п. 1.15.10 Зведеного операційного плану діяльності з внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, територіальних управлінь внутрішнього аудиту та сектору внутрішнього аудиту Адміністрації Державної соціальної служби транспорту на 2021 рік.

При цьому позивач стверджує, що зазначеним аудитом було досліджено закупівлю газу за грудень 2017 року та встановлено збільшення вартості закупівлі без укладення додаткових угод що суперечить ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Розрахунок заявленої до стягнення суми проведений позивачем у відповідності до акта звіряння взаємних розрахунків від 12 січня 2018 р. за період з 01.12.2017 до 01.01.2018.

На думку позивача, згідно вказаного акта проведено донарахування та оплату заборгованості за грудень 2017 року шляхом неправомірного збільшення вартості газу на загальну суму 276571, 80 грн (без укладання Додаткових угод). При цьому позивач вважає, що ціна газу зазначена в акті від 31.12.2017 року № ЗІФ00057664 приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 21.12.2017 року №41SВIFZ5845-17 на суму 3147239,58 грн суперечить умовам п. 3.2 Договору.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позов; просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, заслухавши пояснення учасників справи, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

21.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут", що здійснює діяльність на підставі ліцензії на постачання природного газу, як Постачальником та Івано-Франківською КЕЧ району, як Споживачем, було укладено договір № 41SВIFZ5845-17 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів.

Зазначений договір укладено у письмовій формі, підписано сторонами, підписи засвідчено печатками, погоджено всі умови договору та досягнуто згоди щодо виконання умов останнього.

Пунктами 2.9.1, 2.9.2, 2.9.3 договору сторони погодили, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між Сторонами здійснюється в наступному порядку:

за підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого ( про транспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог Кодексу ГРМ;

на підставі отриманих від споживача даних та або даних оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період уповноваженим представником Постачальника;

споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу, зобов`язаний повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обгрунтовану відмову від підписання акта приймання - передачі газу.

Ціна постачання природного газу визначена у розділі III договору.

У відповідності до п. 3.1. Договору розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між Постачальником та Споживачем.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що ціна газу за 1000 куб.м. разом з ПДВ становить 9341,52 грн.

У відповідності до п. 3.3 договору, ціна зазначена в п. 3.2 договору може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

У пункті 3.4 договору сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3 цього Договору, застосовується Сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим Договором.

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом ІІ цього Договору (п.3.5. Договору).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Пунктами 4.2.1, 4.2.2, 4.2.3 договору сторони погодили, що оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:

100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці;

у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу;

остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

У відповідності до п. 4.3 договору датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості Постачальник має право грошові кошти, отримані від Споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення (п. 4.5 договору).

У відповідності до договірних умов споживачем було підписано та повернуто постачальнику акт від 31.12.2017 року № ЗІФ00057664 приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 21.12.2017 року №41SВIFZ5845-17 на суму 3147239,58 грн (а.с. 18).

Споживач у повному обсязі оплатив надані послуги згідно договору № 41SВIFZ5845-17 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 21.12.2017 року.

Пунктом 11.1 договору на постачання природного газу від 21.12.2017 №41SВIFZ5845-17 сторони погодили, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 грудня 2017 року до 31 грудня 2017 року, а частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

У відповідності до п. 11.2 договору останній вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, сторони мають внести зміни до договору щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк.

Як стверджує позивач, згідно акта від 31.12.2017 року № ЗІФ00057664 приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 21.12.2017 року №41SВIFZ5845-17 на суму 3147239,58 грн, проведено донарахування та оплату заборгованості за грудень 2017 року, шляхом неправомірного збільшення вартості газу на загальну суму 276571, 80 грн (без укладання Додаткових угод).

На підтвердження позовних вимог, подав такі докази:

договір на постачання природного газу від 21.12.2017 року № 41SВIFZ5845-17 (а.с. 37-44);

акт від 31.12.2017 року № ЗІФ00057664 приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 21.12.2017 року №41SВIFZ5845-17 (а.с.18);

акт звіряння взаємних розрахунків від 12 січня 2018 р. за період з 01.12.2017 до 01.01.2018 (а.с.19);

акт від 04.01.2021 №1 про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду (а.с. 57-59). Згідно даного акта повністю знищені шляхом спалювання прибуткові та видаткові документи за 2017 рік, зокрема платіжні доручення № 937 від 22.12.2017 та № 954 від 26.12.2017 на які посилається позивач у розрахунку заявленої до стягнення суми.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду.

У період з 11.01.2021 по 18.03.2021 в Івано-Франківській КЕЧ району проведено внутрішній аудит окремих питань на підставі п.1.15.10 Зведеного операційного плану діяльності з внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, територіальних управлінь внутрішнього аудиту та сектору внутрішнього аудиту Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на 2021 рік. Аудитом проведено дослідження правомірності застосування процедур збільшення вартості закупівлі (згідно укладених додаткових угод до основних вимог договору) та встановлено поетапне збільшення вартості одиниці товару і як наслідок безпідставна оплата природного газу за завищеними цінами протягом грудня 2017 року.

Зазначена обставина стала підставою для звернення з позовом до суду.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Укладений між Івано-Франківська КЕЧ району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" договір від 21.12.2017 на постачання природного газу за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до положень статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 4, 5 статті 656 Цивільного кодексу України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Законом України "Про публічні закупівлі" визначено правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Статтею 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Усі господарські операції, у тому числі і надання послуг, відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування (документація).

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз приписів статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" дозволяє зробити висновок про те, що бухгалтерський облік ведеться підприємством з метою надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; на даних бухгалтерського обліку ґрунтується податкова звітність підприємства. Бухгалтерському обліку підлягають господарські операції - дії (події), що викликають зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а також їх результати, що полягають у реальній зміні майнового стану суб`єкта господарювання. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час їх здійснення, а якщо це неможливо - безпосередньо після закінчення господарських операцій.

За своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 909/146/19).

Висновок щодо підтвердження факту господарської операції саме первинними документами викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19, від 04.11.2020 у справі № 910/9739/19, від 18.11.2020 у справі № 920/61/19.

З огляду на викладене, всі господарські операції повинні підтверджуватися первинними документами. До таких зокрема належать: видаткові накладні, рахунок фактура, товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт або акт прийманні виконаних робіт, акти приймання - передачі наданих послуг, банківські виписки, платіжні доручення, оборотно-сальдові відомості, касові ордери (прибутковий та видатковий), бухгалтерська довідка.

Саме вказані документи розкривають внутрішню суть господарської операції, її справжність, економічну вигоду, ділову мету. Якщо таких документів немає у матеріалах справи, то тоді неможливо підтвердити реальність та товарність спірної господарської операції.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи зі змісту даного принципу господарського судочинства, головним обов`язком позивача є доведення факту порушення відповідачем його прав і законних інтересів у договірних відносинах та існування надмірно сплаченої суми.

У даній справі, позивачем не надано суду жодних первинних документів про сплату за одержаний газ за спірний період, наявність яких дозволило б суду дослідити реальний стан розрахунків між сторонами. Позивачем визнано у судовому засіданні факт відсутності таких документів, подано акт від 04.01.2021 №1 про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду (а.с. 57-59). Згідно даного акта повністю знищені шляхом спалювання прибуткові та видаткові документи за 2017 рік, зокрема платіжні доручення № 937 від 22.12.2017 та № 954 від 26.12.2017 на які посилається позивач у розрахунку заявленої до стягнення суми.

Крім того, з наведених у позовній заяві обставин та розрахунків, поданих доказів взагалі не вбачається, що позивачем здійснювалася оплата фактично спожитого в грудні 2017 року газу в об`ємі 307,302 тис.м.куб. , а отже визначення стягуваної суми 276571,80 грн як надмірно сплаченої є необгрунтованим.

Надавши оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Щодо застосування позовної давності.

Згідно з приписами частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

У даній справі суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, а отже відсутні підстави для дослідження дотримання строків позовної давності.

Судові витрати.

Згідно з приписами пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи відмову у позові, у відповідності до ст. 129 ГПК України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у позові Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" про стягнення надмірно сплачених грошових коштів в сумі 276571,80 грн. - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.10.2021

Суддя Л.М. Неверовська