ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2021 р. Справа № 910/3320/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Ващенка В.А.

за участю представників сторін:

від позивача-1: Дороніна О.М.

від позивача-2: Дороніна О.М.

від відповідача: Бабченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 (повна ухвала складена 03.09.2021) (суддя Босий В.П.)

у справі № 910/3320/21 Господарського суду міста Києва

за позовами: 1. Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" (позивач-1);

2. Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" (позивач-2)

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсними пунктів рішення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2021, за наслідками розгляду клопотань позивачів про призначення судової економічної та судової техніко-економічної експертиз, призначено у справі № 910/3320/21 комплексну судово-економічну та товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; на вирішення експертів поставлено такі питання:

- чи відносяться лічильники природного газу та послуга з розподілу природного газу до одних і тих же класифікаційних категорій, які прийняті у виробничо-торговельній сфері?

- чи мають лічильники природного газу та послуг з розподілу природного газу однакові або схожі характеристики відповідно до вимог Українського класифікатора товарів зовнішньої економічної діяльності?

- чи є лічильники природного газу та послуга з розподілу природного газу однаковими чи схожими за своїм застосуванням?

- чи підтверджується документально матеріалами справи № 128-26.13/104-19 наявність числових показників обороту побутових лічильників за 2016, 2017, 2018 роки, а саме в частині: оптового продажу побутових лічильників на території України; роздрібного продажу побутових лічильників на території України; послуг з їх встановлення на території України? Якщо так, то якими були ці показники за 2016, 2017, 2018 роки та якими документами це підтверджується?

- чи містять матеріали справи № 128-26.13/104-19 документи та статистичну інформацію, на підставі яких можливо визначити частки "Групи РГК" як покупця та кожного з її учасників (в т.ч. Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" (далі - АТ "Житомиргаз") та Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" (далі - АТ "Закарпатгаз")) в загальній масі закуплених лічильників природного газу всіма суб`єктами господарювання на території України? Якщо так, то якими є ці частки?

- чи визначені матеріалами частки "Групи РГК" окремо як покупця, як продавця та як надавача послуг з встановлення побутових лічильників та кожного з учасників "Групи РГК" (в т.ч. АТ "Житомиргаз" та АТ "Закарпатгаз") на ринках оптового продажу, роздрібного продажу та надання послуг з встановлення побутових лічильників на території України? Якщо так, якими є ці частки на зазначених ринках?

- чи містять матеріали справи № 128-26.13/104-19 вичерпний перелік основних продавців та покупців побутових лічильників природного газу на території України? Якщо так, то якими документами це підтверджується? Чи визнані в матеріалах справи особливості переліку основних продавців та покупців побутових лічильників залежно від виду ринку (оптового, роздрібного продажу та надання послуг з встановлення побутових лічильників)?

- чи містять матеріали справи № 128-26.13/104-19 дослідження платоспроможного попиту "Групи РГК" та окремо АТ "Житомиргаз" та АТ "Закарпатгаз" на побутові лічильники? Як на частку "Групи РГК" та окремо АТ "Житомиргаз" та АТ "Закарпатгаз" на ринках оптового, роздрібного продажу та надання послуг з встановлення побутових лічильників впливають здійснення діяльності з розподілу природного газу та особливості встановлення та використання тарифів на розподіл природного газу?

- чи містять матеріали справи № 128-26.13/104-19 документи, які підтверджують факт неможливості або економічної недоцільності закупівлі "Групою РГК" чи будь-яким з її учасників лічильників природного газу поза межами території, де знаходяться газорозподільні системи даних суб`єктів господарювання?

- чи містять матеріали № 128-26.13/104-19 дані, на підставі яких можна дослідити співвідношення часток учасників ринку оптового продажу побутових лічильників у періоди: з 2015 року по листопад 2016 року; з листопада 2016 року по липень 2018 року; з серпня 2018 року по 2019 рік? Якщо так, то як змінювались частки учасників ринку оптового продажу побутових лічильників, зокрема, виробників, продавців та покупців в зазначені періоди?

- чи підтверджується документально матеріалами справи № 128-26.13/104-19 здатність АТ "Житомиргаз" та АТ "Закарпатгаз" (та "Групи РГК") впливати на оборот лічильників в Україні? Якщо так, то яким чином змінились частки продавців на ринках побутових лічильників в період 2016, 2017, 2018 років? У разі наявності зміни часток чи є така зміна наслідком особливостей проведення тендерних закупівель АТ "Житомиргаз" та АТ "Закарпатгаз" ("Групою РГК") з висуванням вимоги про наявність протоколу випробувань за Програмою РМ 081/39.434-2014 окремо у 2016, 2017, 2018 та в цілому у період 2016-2018 років?

- чи підтверджується документально матеріалами справи № 128-26.13/104-19 сталість (незмінність) співвідношення обсягів обороту лічильників (виробництва та імпорту, купівлі і використання) лічильників на території України в період 2016-2018 років?

Матеріали справи № 910/3320/21 постановлено надіслати Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

2. При постановленні вказаної ухвали місцевий господарський суд виходив з того, що в предмет доказування у даній справі входять питання щодо дотримання відповідачем методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, в тому числі при визначенні меж ринку. При цьому, перевірка правильності застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 № 49-р, передбачає перевірку судом даних (статистичних та адміністративних), використаних Антимонопольним комітетом України для визначення монопольного становища та встановлення зловживання таким становищем з боку суб`єкта. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які висновки експертів з відповідних питань, а у сторін (зокрема, позивачів) не було можливості надати такі висновки з поважних причин, зокрема, через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

3. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення у даній справі комплексної судово-економічної та товарознавчої експертизи з метою проведення дослідження судовим експертом ринків побутових лічильників природного газу.

4. Водночас, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення у даній справі судової техніко-економічної експертизи з огляду на те, що зазначені позивачами у клопотаннях про призначення відповідної експертизи питання, які мають бути поставлені на дослідження експерту, не встановлюватимуть фактичних даних, що входять до предмета доказування у даній справі.

5. За таких обставин, з огляду на необхідність з`ясування обставин, що мають суттєве значення для справи, які вимагають спеціальних знань, зважаючи на те, що жодною стороною не надано висновок експерта щодо цих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення у даній справі комплексної судово-економічної та товарознавчої експертизи, проведення якої доручив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

6. У зв`язку з призначенням судової експертизи, місцевий господарський суд зупинив провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

7. Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі № 910/3320/21, Антимонопольний комітет України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати вказану ухвалу про призначення комплексної судової експертизи та передати справу для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

8. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Антимонопольний комітет України зазначає, що:

- оскаржувана ухвала є безпідставною, необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм процесуального права, а саме ст. 99 ГПК України;

- висновки суду першої інстанції про відсутність у позивачів інформації, необхідної для проведення експертизи, не відповідають фактичним обставинам справи;

- позивач не обґрунтував неможливість надати експертний висновок та не підтвердив відповідними доказами відсутність такої можливості, а отже, підстави для призначення судової експертизи відсутні;

- на вирішення експертизи були поставлені питання, які стосуються визначення часток суб`єктів господарювання на ринку, що є невід`ємною складовою встановлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання; однак такі питання є правовими, надання відповіді на них не відноситься до компетенції експертів, що унеможливлює їх дослідження в рамках судової експертизи;

- висновок про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на певному товарному ринку може бути здійснено лише за результатами спеціального дослідження, яке виключає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку, причому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єктів аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку тощо на підставі інформації, що може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища. Таке дослідження проводиться органом Антимонопольного комітету України;

- питання, поставлені судом на вирішення експертизи, є питаннями права і мають вирішуватись господарським судом за результатами розгляду матеріалів справи, оцінки доказів у ній та доводів сторін, а отже, суд першої інстанції безпідставно призначив експертизу з питань права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

9. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2021 справу № 910/3320/21 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий, Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.

10. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі № 910/3320/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 26.10.2021 о 10 год. 20 хв.; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 19.10.2021.

Позиції учасників справи

11. Позивач-1 у відзиві на апеляційну скаргу, надісланому на адресу Північного апеляційного господарського суду 18.10.2021, проти апеляційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

12. Також, 22.10.2021 позивач-1 надіслав на адресу Північного апеляційного господарського суду додаткові пояснення у справі № 910/3320/21.

13. Відповідно до ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

14. Згідно зі ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1). Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

15. У силу приписів ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

16. Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

17. При цьому, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яке ще не вчинена.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 906/72/16.

18. Однак, як вбачається з матеріалів справи, у межах строку, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 про відкриття апеляційного провадження у даній справі (до 19.10.2021), позивач-1 не звертався до Північного апеляційного господарського суду із заявою про продовження строку для подання додаткових пояснень.

19. З урахуванням викладеного, додаткові пояснення позивача-1, подані після закінчення процесуального строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 27.09.2021 у даній справі, без заяви про продовження цього строку, залишаються судом без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

Явка представників сторін

20. У судове засідання, призначене на 26.10.2021, з`явились представники позивача-1, позивача-2 та відповідача (скаржника).

21. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

22. Представник позивачів заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив суд залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

23. На розгляді Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/3320/21 за позовами АТ "Житомиргаз" та АТ "Закарпатгаз" про визнання недійсними та скасування:

- п. 1 рішення Антимонопольного комітету України від 24.12.2020 № 810-р, яким Група суб`єктів господарювання в особі, зокрема, АТ "Житомиргаз" та АТ "Закарпатгаз" протягом 2016-2018 років займала монопольне (домінуюче) становище на ринку послуги з розподілу природного газу в межах територій, перелік яких наведено в цьому пункті, де розташовані газорозподільні системи, що перебувають у їх власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації, із часткою 100 % - в частині АТ "Житомиргаз" та АТ "Закарпатгаз";

- п. 2 рішення Антимонопольного комітету України від 24.12.2020 № 810-р, яким дії Групи суб`єктів господарювання в особі, зокрема, АТ "Житомиргаз" та АТ "Закарпатгаз", що полягали у висуванні в період з 11.11.2016 по 10.07.2018 додаткових необґрунтованих вимог щодо обов`язкової наявності протоколу випробування з позитивними висновками за РМ 081/39.434-2014 для участі в закупівлях побутових лічильників газу з використанням електронної системи "ProZorro", що призвели до ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання та були б неможливими за умов існування значної конкуренції, є порушенням, передбаченим п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуги з розподілу природного газу в межах територій, перелік яких наведено в цьому пункті, де розташовані газорозподільні системи, що перебувають у їх власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації - в частині АТ "Житомиргаз" та АТ "Закарпатгаз";

- п. 20 рішення Антимонопольного комітету України від 24.12.2020 № 810-р, згідно з яким за порушення, визначене в п. 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на АТ "Житомиргаз" штраф у розмірі 14 134 709 грн;

- п. 6 рішення Антимонопольного комітету України від 24.12.2020 № 810-р, згідно з яким за порушення, визначене в п. 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на АТ "Закарпатгаз" штраф у розмірі 11 066 105 грн.

24. Під час підготовчого провадження у даній справі позивачами заявлено клопотання про призначення у справі судової економічної та судової техніко-економічної експертиз.

25. Клопотання позивачів про призначення судової економічної експертизи вмотивовані, зокрема, тим, що питання обґрунтованості визначення Антимонопольним комітетом України структурних складових товарних ринків, зокрема, товарних меж, перебуває в компетенції експерта; аналогічно судові експерти можуть розглянути дотримання Антимонопольним комітетом України власних Методик при проведенні досліджень інших структурних показників ринків, а також навести власні висновки за результатами досліджень щодо учасників таких ринків, їх часток, часових меж ринків, обсягів обороту товару тощо.

26. З огляду на необхідність з`ясування обставин, що мають суттєве значення для справи, які вимагають спеціальних знань, зважаючи на те, що жодною стороною не надано висновок експерта щодо цих обставин, суд першої інстанції дійшов висновків про призначення у даній справі комплексної судово-економічної та товарознавчої експертизи і зупинення провадження у даній справі на час проведення експертизи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

27. Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

28. Згідно зі ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

29. Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

30. Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

31. Згідно з ч. 1 ст. 100 ГПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

32. Таким чином, необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані яких потребують спеціальних знань.

33. Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17.

34. Визначення, чи потребує вирішення спірного питання застосування спеціальних знань експерта, чи ні, віднесено до компетенції суду. У разі, коли суд потребує висновків фахівця з питань, що відносяться до предмета доказування, тобто, у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, він вправі призначити експертизу.

35. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

36. Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

37. Предметом позову у даній справі є вимоги позивачів про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2010 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" в частині, якою "Групу РГК" визнано такою, що займала монопольне (домінуюче) становище на ринку послуги з розподілу природного газу в межах територій міст та областей, де розташовані газорозподільні системи такої групи із часткою 100%. Вказаним рішенням також встановлено, що дії "Групи РГК", які полягали у висуванні додаткових необґрунтованих вимог в процедурах закупівлі побутових лічильників газу, призвели до ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання та були б неможливими за умови значної конкуренції.

38. Згідно з п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

39. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 вказаного Закону зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

40. Суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин. Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції (ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

41. Розроблена відповідно до ст. 12 зазначеного Закону та затверджена розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р Методика визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку (далі - Методика) встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

42. Таким чином, виходячи з предмета і підстав позовів, у предмет доказування у даній справі входять питання щодо дотримання відповідачем Методики, у тому числі при визначенні меж ринку.

43. Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики.

Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 910/6999/17, від 19.06.2018 у справі № 910/3047/17, від 11.06.2019 у справі № 915/523/18, від 05.03.2020 у справі № 910/2921/19, від 01.10.2020 у справі № 908/540/19.

44. Таким чином, перевірка правильності застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики, передбачає перевірку судом даних (статистичних та адміністративних), використаних Антимонопольним комітетом України для визначення монопольного становища та встановлення зловживання таким становищем з боку суб`єкта.

45. Зі змісту ст.ст. 2, 236 ГПК України вбачається, що з метою забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності та ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави на суд покладено обов`язок повно і всебічно з`ясувати і дослідити обставини справи в їх сукупності, що мають значення для її вирішення по суті.

46. Отже, розглядаючи справу, суд повинен вжити заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов`язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності.

47. Перевіривши питання, поставлені місцевим господарським судом на вирішення експертизи, суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що перелік поставлених експертам питань не містить питань щодо безпосереднього встановлення монопольного становища позивачів на ринку, поставлені питання носять економічний характер. Встановлення обставин, що входять до предмета доказування, може бути здійснено лише за наявності спеціальних знань в економічній сфері, тоді як суд не наділений відповідною спеціальністю для вирішення таких питань.

48. Отже, доводи скаржника про порушення судом норм процесуального права в контексті того, що суд безпідставно призначив експертизу з питань права, колегією суддів апеляційної інстанції відхиляються.

49. З урахуванням змісту позовних вимог, доводів і заперечень сторін щодо предмета позову, наявних у справі доказів, обставин, на які посилаються позивачі як на підставу проведення експертизи, зважаючи на те, що поставлені місцевим господарським судом питання потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, а також на те, що жодною стороною не надано висновок експерта щодо цих обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для призначення у даній справі комплексної судово-економічної та товарознавчої експертизи для всебічного, повного, об`єктивного розгляду судового спору.

50. У свою чергу, у частині висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення у даній справі судової техніко-економічної експертизи в апеляційній скарзі Антимонопольного комітету України доводів не наведено, з огляду на що відповідні висновки в силу приписів ст. 269 ГПК України не є предметом апеляційного перегляду.

51. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

52. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 228 цього Кодексу - на час проведення експертизи.

53. У зв`язку з призначенням у даній справі судової експертизи матеріали справи підлягають направленню до експертної установи, а відсутність матеріалів справи у суді унеможливлює подальший розгляд справи, тому суд першої інстанції правомірно зупинив провадження у справі на час проведення експертизи.

54. Зупинення провадження у справі обумовлене наявністю обставин, які є підставою для такого зупинення в силу вимог процесуального закону, та які мають істотне значення для правильного вирішення спору, тому зупинення провадження у цій справі на час проведення експертизи є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим не може вважатись затягуванням розгляду справи та не свідчить про порушення судом частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

55. Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

56. У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

57. Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

58. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами, доводи скаржника щодо безпідставності призначення комплексної судово-економічної та товарознавчої експертизи у даній справі не знайшли свого підтвердження, оскільки призначення у даній справі такої експертизи є необхідним для правильного вирішення спору та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

59. Таким чином, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду є законною, обґрунтованою, і підстав для її скасування чи зміни апеляційний господарський суд не вбачає.

60. У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

61. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги Антимонопольного комітету України відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

62. Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

63. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

64. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

65. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі № 910/3320/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати

66. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі № 910/3320/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 01.11.2021.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська