ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. Справа№ 910/3304/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів: Верховця А.А.

Полякова Б.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська будівельно-металургійна колегія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021

у справі № 910/3304/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудресурси»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська будівельно-металургійна колегія»

про стягнення 508 700 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудресурси» (далі - ТОВ «Миколаївбудресурси», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська будівельно-металургійна колегія» (далі - ТОВ «Українська будівельно-металургійна колегія») про стягнення 508 700 грн. внаслідок порушення зобов`язань щодо поставки оплаченого товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 910/3304/21 позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ "Українська будівельно-металургійна колегія" на користь ТОВ "Миколаївбудресурси" заборгованість у сумі 508 700 грн. та судовий збір у сумі 7630,50 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано встановленим порушенням з боку відповідача щодо поставки в повному обсязі оплаченого позивачем товару, з огляду на що, за висновками суду, у позивача в силу положень ст. 693 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виникло право вимоги до відповідача щодо повернення суми попередньої оплати.

ТОВ "Українська будівельно-металургійна колегія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 910/3304/21, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позову ТОВ "Миколаївбудресурси", стягнути з ТОВ «Миколаївбудресурси» на користь ТОВ «Українська будівельно-металургійна колегія» суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема статей 13, 73, 77, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема статей 193, 265 Господарського кодексу України (далі ГК України), статей 205, 509, 525, 526, 530, 612, 639, 640, 692, 693 ЦК України, статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність в Україні».

Скаржник зазначає, що місцевим господарськм судом не надна належна оцінка наявним доказам, в основу рішення покладено припущення.

Заперечуючи факт виставлення позивачу рахунків на оплату №УБМК-000079 від 23.06.2020 та №УБМК-000088 від 14.07.2020, скаржник наголошує, що відповідні рахунки не містять відомостей про найменування покупця, підпису особи, яка його виписала, та відбитку печатки.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Українська будівельно-металургійна колегія» передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Українська будівельно-металургійна колегія» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 910/3304/21, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3304/21 за позовом ТОВ «Миколаївбудресурси» до ТОВ «Українська будівельно-металургійна колегія» про стягнення 508 700 грн.

У зв`язку з перебуванням у відпустці 29.06.2021 - 12.07.2021 судді Гарник Л.Л., перевірка матеріалів апеляційної скарги ТОВ «Українська будівельно-металургійна колегія» здійснюється після виходу головуючого судді з відпустки.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пантелієнка В.О., відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2021, для розгляду справи № 910/3304/21 сформовано колегію суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Верховець А.А., Доманська М.Л.

Після надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду згідно з хвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Українська будівельно-металургійна колегія» залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків шляхом доплати судового збору за подання даної апеляційної скарги.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Доманської М.Л., відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021, для розгляду справи № 910/3304/21 сформовано колегію суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Верховець А.А., Поляков Б.М.

Згідно з ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Українська будівельно-металургійна колегія» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/3304/21; розгляд апеляційної скарги здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

21.08.2021 від ТОВ «Миколаївбудресурси» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржене у справі рішення - без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №УБМК-000079 від 23.06.2020 на суму 308700 грн та рахунок на оплату №УБМК-000088 від 14.07.2020 на суму 200000 грн.

14.07.2020 та 15.07.2020 позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у загальній сумі 508700 грн, в підтвердження чого позивачем було надано платіжні доручення №71 від 14.07.2020 на суму 200000 грн та №87 від 15.07.2020 на суму 308700 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач, отримавши грошові кошти за товар на підставі рахунку № УБМК-000079 від 23.06.2020 на суму 308700,00 грн. та рахунку № УБМК-000088 від 14.07.2020, поставку товару не здійснив.

19.08.2020 позивач направив відповідачу заяву вих. №20/25 від 12.08.2020, в якій вимагав від відповідача здійснити поставку товару, а саме: рулон оцинкований з полімерним покриттям 0,43х1250 мм. RAL8017 у кількості 10,5 т.; сталь оцинковану з полімерним покриттям у рулонах 0,37х1250 мм. у кількості 6 т.; сталь оцинковану з полімерним покриттям у рулонах 0,42х1250 мм. у кількості 2,13 т.

У подальшому позивач направив на адресу відповідача заяву вих. №20/27 від 04.09.2020 про відмову від прийняття простроченого виконання та заяву вих. №20/28 від 04.09.2020 про повернення сплачених коштів у сумі 508700 грн. протягом семи днів з моменту отримання даної заяви.

Оскільки відповідач вимоги позивача не задовольнив, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 508700 грн заборгованості.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У матеріалах справи наявні виставлені відповідачем позивачу рахунок на оплату № УБМК-000079 від 23.06.2020 та рахунок на оплату №УБМК-000088 від 14.07.2020 товару (рулон оцинкований з полімерним покриттям 0,43х1250 мм. RAL8017 у кількості 10,5 т.; сталь оцинковану з полімерним покриттям у рулонах 0,37х1250 мм. у кількості 6 т.; сталь оцинковану з полімерним покриттям у рулонах 0,42х1250 мм. у кількості 2,13 т.) на загальну суму 508700 грн.

Позивач перерахував на користь відповідача 508700 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №71 від 14.07.2020 та № 87 від 15.07.2020 з призначенням платежу: оплата за рулон оцинков. з полім. покр. згідно рахунку № 79 від 23.06.2020 та оплата за металопрокат згідно рахунку № 88 від 24.06.2020

Судом першої інстанції враховано, що у призначенні платежу платіжного доручення №71 від 14.07.2020 зазначено рахунок № 88 від 24.06.2020, у той час як вказаний рахунок датований 14.07.2020. Однак, оскільки матеріали справи не містять доказів виставлення відповідачем інших рахунків, окрім №УБМК-000079 від 23.06.2020 та №УБМК-000088 від 14.07.2020, а за поясненнями позивача дата рахунку "24.06.2020" за №УБМК-000088, вказана у платіжному дорученні №71 від 14.07.2020 помилково, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів зворотного, місцевий господарський суд обґрунтовано прийняв надане позивачем платіжне доручення №71 від 14.07.2020 на підтвердження оплати рахунку на оплату №УБМК-000088 від 14.07.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ураховуючи наведені приписи законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку з приводу того, що сторони, в порядку статей 181, 265 Господарського кодексу України та статей 205, 207, 639 Цивільного кодексу України досягли згоди щодо укладення договору поставки у спрощений спосіб шляхом направлення відповідачем рахунку №УБМК-000079 від 23.06.2020, рахунку №УБМК-000088 від 14.07.2020 та оплати позивачем зазначених рахунків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено, 19.08.2020 позивач направив відповідачу заяву вих. №20/25 від 12.08.2020, в якій вимагав від відповідача здійснити поставку товару, а саме: рулон оцинкований з полімерним покриттям 0,43х1250 мм. RAL8017 у кількості 10,5 т.; сталь оцинковану з полімерним покриттям у рулонах 0,37х1250 мм. у кількості 6 т.; сталь оцинковану з полімерним покриттям у рулонах 0,42х1250 мм. у кількості 2,13 т.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач поставку оплаченого позивачем товару не здійснив. Доказів протилежного у матеріали справи відповідачем не надано.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Тобто наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

Отже, позивач виконав свої зобов`язання з перерахування відповідачу попередньої оплати, натомість відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання з поставки в повному обсязі оплаченого позивачем товару, з огляду на що у позивача в силу положень ст.693 ЦК України виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати недопоставленого товару.

За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази поставки відповідачем позивачу товару, визначеного у рахунках №УБМК-000079 від 23.06.2020 та №УБМК-000088 від 14.07.2020, на загальну суму 508700 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість доводів позивача про наявність підстав повернення суми попередньої оплати у розмірі 508700 грн.

При цьому, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням наведеного, тягар доведення належного виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару, несе відповідач як боржник у цьому зобов`язанні.

Обставин наведених позивачем у позові відповідач не спростував. Доказів поставки оплаченого позивачем товару на суму 508700,00 грн. чи повернення грошових коштів відповідачем не надано.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені обставини справи, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення спірних коштів.

З наведених підстав Північний апеляційний господарський суд доходить висновку про те, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

За наведених у цій постанові обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що аргументи та доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Заперечення відповідача щодо факту виставлення ним рахунків на оплату №УБМК-000079 від 23.06.2020 та №УБМК-000088 від 14.07.2020 не були предметом розгляду в суді першої інстанції та спростовуються наявними в матеріалах справи видатковими накладними від 14.07.2021 № 5, від 15.07.2020 № 7 з відомостями про поставки в обсягах, передбачених вказаними рахунками.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська будівельно-металургійна колегія» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 910/3304/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.10.2021.

Головуючий суддя Л.Л. Гарник

Судді А.А. Верховець

Б.М. Поляков