РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.07.2021Справа № 910/21672/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участі помічника судді Скрипки О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок 84541, м. Маріуполь, б. Морський (Комсомольський), буд. 16, кв. 8

до Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації 84306, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд. 6

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Громадської організації "Мисливсько-рибальське господарство "Приазов`є", 87552, м. Маріуполь, вул. Єрмака, буд. 35

2) Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства, 84404, м. Донецька область, м. Лиман, вул. К. Гасієва, буд. 1 А

3) Новоселівську сільську раду, 87140, Волноваський район, с. Новоселівка, вул. Каштанова, буд. 23

4) Мирненська селищна рада 87124, Волноваський район, смт. Мирне, вул. Центральна, буд. 6

5) Маріупольський професійного аграрний ліцей 87592, м. Маріуполь, вул. Генерала Курчки, буд. 49

6) Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Декоративні культури" 87533, м. Маріуполь, пр. Мира, буд. 163

про визнання незаконним та скасування п. 10 Розпорядження від 19.05.2016 № 411

за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Чермалицької сільської ради 87142, Волноваський район, с. Чермалик, вул. Миру, буд. 38

до Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації 84306, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд. 6

про визнання незаконним та скасування п. 10 Розпорядження № 411 від 19.05.2016 року

Представники сторін:

Від позивача Матяш Т.В. - ордер № 568640 від 22.07.2020;

Від відповідача не з`явилися;

Від третьої особи 1 Грек М.Д. - керівник;

Від третьої особи не з`явилися;

Від третьої особи 3 не з`явилися;

Від третьої особи 4 не з`явилися;

Від третьої особи 5 не з`явилися;

Від третьої особи 6 не з`явилися;

Від третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Іванова Т.Б. -

довіреність б/н від 16.07.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Донецька обласна організація Українського товариства мисливців і рибалок звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації та Голови Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації Жебрівського Павла Івановича про визнання незаконним та скасування пункту 10 розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації від 19.05.2016 року № 411 (далі - Розпорядження № 411) в частині надання Громадській організації "Мисливсько-рибальське господарство "Приазов`є" у користування мисливських угідь площею 54178,1570 га.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на той факт, що пункт 10 розпорядження № 411 суперечить вимогам статті 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" та Закону України "Про військово-цивільні адміністрації", оскільки на момент його прийняття власниками та користувачами земельних ділянок не було надано погодження на надання ГО "МРГ "Приазов`є" мисливських угідь та вони були надані в користування на строк більше одного року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2017 року у справі № 910/21672/16 у задоволенні позову відмовлено повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 року зазначене рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10.05.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 року і рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2017 року у справі № 910/21672/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 року прийнято до розгляду у даній справі позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Чермалицької сільської ради (далі - третя особа з самостійними вимогами), яка просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 10 розпорядження № 411 в частині надання ГО "МРГ "Приазов`є" у користування мисливських угідь площею 54178,1570 га.

В обґрунтування позовних вимог Чермалицька сільська рада посилається на те, що пункт 10 розпорядження № 411 суперечить вимогам статті 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" та Закону України "Про військово-цивільні адміністрації", оскільки на момент його прийняття власниками та користувачами земельних ділянок не було надано погодження на ведення ГО "МРГ "Приазов`є" мисливського господарства в її межах. При цьому Чермалицькою сільською радою не надавалась згода на надання в користування мисливських угідь на користь ГО "МРГ "Приазов`є", які знаходяться на території Чермалицької сільської ради, площа яких в межах Чермалицької сільської ради становить 8569,00 га, і які увійшли до загальної площі наданих угідь, згідно з розпорядженням № 411.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 року замінено відповідача - Голову Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації Жебрівського Павла Івановича на Донецьку обласну державну адміністрацію Донецьку обласну військово-цивільну адміністрацію (далі - відповідач).

Також на виконання вказівок Верховного Суду судом залучено до участі у справі третіх осіб - власників/користувачів земельних ділянок, які повинні були надати погодження щодо надання третій особі 1 у користування мисливських угідь, та про яких були наявні (у тому числі, з наданих під час нового розгляду справи доказів) відомості у матеріалах справи - Новоселівську сільську раду, Мирненську селищну раду, Маріупольський професійний аграрний ліцей, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Декоративні культури".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 року у справі № 910/21672/16 у задоволенні позову Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок та позову Чермалицької сільської ради відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 року рішення суду першої інстанції від 22.10.2018 року скасовано, прийнято нове рішення, яким позов Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок та позов третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору Чермалицької сільської ради задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 10 розпорядження № 411 в частині надання у користування мисливських угідь площею 54 178,1570 га ГО "МРГ "Приазов`є".

В обґрунтування постанови суд апеляційної інстанції послався на правову позицію викладену в постанові Великої палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 923/466/17 та дійшов висновку про те, що розгляд позову про визнання незаконним та скасування пункту 10 розпорядження № 411 вплине на законність всіх правочинів та документів, які укладено на підставі цього розпорядження та відновить порушені права для позивача та третьої особи з самостійними вимогами.

При цьому дослідивши листи Лебединської сільської ради Донецької області від 24.12.2015 року № 784, Чермалицької сільської ради Донецької області від 07.08.2015 року № 523, про які було вказано у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 року у цій справі, а також лист Маріупольського професійного аграрного ліцею від 05.10.2015 року № 315, та зазначивши, що в порушення норм чинного законодавства Чермалицькою сільською радою питання погодження надання в користування мисливських угідь не було винесено на розгляд сесії, відповідного рішення про надання погодження не приймалося, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що на момент прийняття відповідачем розпорядження № 411, не всіма власниками та користувачами земельних ділянок було надано погодження на ведення третьою особою-1 мисливського господарства.

Постановою Верховного Суду від 14.01.2020 року касаційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації задоволено частково, касаційну скаргу Громадської організації "Мисливсько-рибальське господарство "Приазов`є" задоволено, постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 року і рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 року у справі № 910/21672/16 скасовано. Справу № 910/21672/16 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/21672/16 передано на розгляд судді Селівону А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 року справу № 910/21672/16 прийнято до провадження суддею Селівоном А.М., підготовче засідання у справі призначено на 25.03.2020 року.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", установлено з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин.

Окрім того, відповідно до заяви Голови Ради суддів України щодо карантинних заходів, яка була розміщена 11.03.2020 року на офіційному веб-сайті Ради суддів України, розміщено звернення до громадян щодо утримання від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачаються обов`язкової присутності учасників сторін та щодо утримання від відвідин суду, якщо у громадян є ознаки будь-якого вірусного захворювання, та у зв`язку з необхідністю надання позивачу часу для ознайомлення із запереченнями відповідача щодо висновку експертів.

Листом від 16.03.2020 року № 9рс-186/20 Радою суддів України з метою убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, рекомендовано встановити особливий режим роботи судів України на період з 16.03.2020 по 03.04.2020 року, зокрема, щодо можливості відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

В зв`язку з викладеним, з метою мінімізації ризиків розповсюдження хвороби судове засідання, призначене на 25.03.2020 року, не відбулося.

В подальшому відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 239, 291, 392 про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та постанови Кабінету Міністрів України № 500 від 17.06.2020 року про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 року карантин на території України було продовжено до 31.07.2020 року. Разом з тим, починаючи з 11.05.2020 року, режим карантину послаблено, а саме: з 11.05.2020 року відновлено діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів, з 22.05.2020 року відновлено роботу громадського транспорту, а з 25.05.2020 року - роботу метрополітенів.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України № 435 від 03.06.2020 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 та запроваджено наступний етап послаблення карантинних заходів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 року розгляд справи призначено на 22.07.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 року задоволено клопотання позивача та відкладено підготовче засідання на 02.09.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів з ініціативи суду та відкладено підготовче засідання на 23.09.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 року задоволено клопотання Чермалицької сільської ради про витребування доказів та витребувано у Лебединської сільської ради, Павлопільської сільської ради, Старо-Кримської сільської ради, а також у ДП «Ілліч-Агро Донбас», Рибколгосп «Прибій» с. Широкіно, СТОВ «Деместра Агро», ТОВ «СК Юпітер Агро» та ПСП «ВДР-Агро» документи щодо переліку землекористувачів (землевласників) земельних ділянок, які надані під мисливські угіддя, прав і повноважень на підписання відповідного узгодження, а саме переліки користувачів земельних ділянок та копії документів, якими надано права користування земельними ділянками, відкладено підготовче засідання на 04.11.2020 року.

Проте судове засідання, призначене на 04.11.2020 року, у зв`язку з перебування судді Селівона А.М. на лікарняному не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2020 року розгляд справи призначено на 13.01.2021 року.

Проте судове засідання, призначене на 13.01.2021 року, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 року розгляд справи призначено на 24.02.2021 року.

Судове засідання, призначене на 24.02.2021 року не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 року розгляд справи призначено на 25.03.2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, закрито підготовче провадження у справі № 910/21672/16 та постановлено про початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 05.05.2021 року.

Проте, у зв`язку з перебування судді Селівона А.М. у відпустці, розгляд справи, призначений на 05.05.2021 року не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 року розгляд справи призначено на 26.05.2021 року.

Ухвалою Господарського суду від 26.05.2021 року розгляд справи по суті відкладено на 08.07.2021 року.

Судом доведено до відома, що 16.03.2020 року від третьої особи 1 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання; 18.03.2020 року від відповідача надійшли пояснення щодо суті спору № 0.1/24-1560/4-20 від 13.03.2020 року; 25.03.2020 року від третьої особи 1 надійшла заява про долучення додаткових доказів до матеріалів справи; 26.03.2020 року від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання та продовження строку для надання пояснень по суті справи; 12.06.2020 року від позивача надійшли письмові пояснення; 17.06.2020 року від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору надійшли письмові пояснення № 311 від 10.06.2020 року; 03.07.2020 року від третьої особи 1 для долучення до матеріалів справи надійшли додаткові докази; 22.07.2020 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи; 22.07.2020 року від третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Подані клопотання долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.09.2020 року уповноваженим представником Чермалицької сільської ради подано клопотання про витребування доказів.

Також до початку судового засідання 23.09.2020 року від Чермалицької сільської ради 15.09.2020 року надійшло клопотання про долучення доказів направлення клопотання про витребування доказів на адресу сторін у справі; 16.09.2020 року від третьої особи 1 надійшли пояснення по суті справи; 23.09.2020 року від третьої особи 2 надійшло клопотання № 01-929 про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. Подані клопотання долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 23.09.2020 року уповноважений представник Чермалицької сільської ради подала для долучення клопотання про долучення доказів та надано пояснення по суті поданого 02.09.2020 року клопотання про витребування доказів.

Розглянувши в судовому засіданні 23.09.2020 року клопотання Чермалицької сільської ради про витребування доказів від 02.09.2020 року судом встановлено, що користуючись ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, останній просить витребувати докази у Лебединської сільської ради, Павлопільської сільської ради, Новоселівської сільської ради, Старо-Кримської сільської ради, а також у ДП "Ілліч-Агро Донбас", Рибколгосп "Прибій" с. Широкіно, СТОВ "Деместра Агро", ТОВ "СК Юпітер Агро" та ПСП "ВДР-Агро" щодо переліку землекористувачів (землевласників) земельних ділянок, які надані під мисливські угіддя, прав і повноважень на підписання відповідного узгодження, а саме переліки користувачів земельних ділянок та копії документів, якими надано права користування земельними ділянками.

Так, до початку судового засідання 25.03.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 23.09.2020 та 03.11.2020 року надійшли пояснення № 773 від 20.10.2020 року від Лебединської сільської ради; 22.10.2020 року від ДП "Ілліч Агро Донбас" надійшло повідомлення № 120Д/1256 від 19.10.2020 року; 26.10.2020 року надійшли пояснення від третьої особи 1; 03.11.2020 року надійшло повідомлення по справі № б/н від 23.10.2020 року від Приватного сільськогосподарського підприємства "ВДР Агро". Подані клопотання долучено судом до матеріалів справи.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання 26.05.2021 року від третьої особи 2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника № 01-482 від 21.05.2021 року.

В судовому засіданні 26.05.2021 року уповноваженим представником третьої особи заявлено клопотання про зміну найменування Чермалицької сільської ради на Сартанська селищна військова-цивільна адміністрація Маріупольського району Донецької області.

Уповноваженим представником третьої особи 1 подано для долучення до матеріалів справи рішення президії Всеукраїнської ради УТМР від 25.03.2021 року № 28-3.

Також уповноваженим представником третьої особи - Сартанської селищної військової-цивільної адміністрації Маріупольського району Донецької області надано для долучення до матеріалів справи додаткові пояснення по суті спору.

Окрім того, у судовому засіданні 26.05.2021 року уповноважений представник третьої особи заявила усне клопотання про відкладення судового засідання та визнання явку відповідача в судове засідання обов`язковою.

Уповноважені представники позивача та третьої особи 1 усне клопотання третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору про відкладення розгляду справи та визнання явку відповідача в судове засідання обов`язковою підтримали.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання 08.07.2021 року від третіх осіб 2 та 6 надійшли клопотання про розгляд справи без участі уповноважених представників Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Декоративні культури».

В судовому засіданні 08.07.2021 року уповноваженим представником третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Чермалицької сільської ради подано для долучення до матеріалів справи письмові пояснення.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами та учасниками справи на час розгляду справи по суті 08.07.2021 року суду не надано.

У судові засіданні з розгляду справи по суті 26.05.2021 року та 08.07.2021 року з`явилися уповноважені представники позивача, третьої особи 1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Чермалицької сільської ради.

Уповноважені представники відповідача, третіх осіб 2, 3, 4, 5, 6 в судові засідання не з`явилися.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення; днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №: 258, № 204.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідача та треті особи 2, 3, 4, 5, 6 повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 282, 290, 304, 312, а також №№ 204, 220, 255, 263 та 255 відповідно.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач та треті особи 2, 3, 4, 5, 6 не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, щодо участі в судовому засіданні з розгляду справи по суті, та приймаючи до уваги клопотання учасників справи про розгляд справи без участі їх представників, суд, на підставі ч.1 ст. 202 ГПК України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами за відсутності представників третіх осіб 2, 3, 4, 5, 6 та відповідача.

Представник позивача в судових засіданнях 26.05.2021 року та 08.07.2021 року підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяви та просив суд їх задовольнити.

Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору в судових засіданнях 26.05.2021 року та 08.07.2021 року підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи 1 в судових засіданнях 26.05.2021 року та 08.07.2021 року підтримав позицію відповідача та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 08.07.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення сторін та учасників справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до пунктів 2, 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань соціально-економічного розвитку відповідних територій, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Донецька обласна державна адміністрація Донецька обласна військово-цивільна адміністрація відповідно до статті 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та статті 118 Конституції України є місцевим органом виконавчої влади та входить до системи органів виконавчої влади, не є суб`єктом підприємницької діяльності та діє на підставі законів України "Про місцеві державні адміністрації", "Про військово-цивільні адміністрації", що підтверджується відомостями, зазначеними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності юридичних і фізичних осіб у галузі мисливського господарства та полювання, забезпечує рівні права усім користувачам мисливських угідь у взаємовідносинах з органами державної влади щодо ведення мисливського господарства, організації охорони, регулювання чисельності, використання та відтворення тваринного світу регулюються спеціальним Законом України «Про мисливське господарство та полювання».

Як визначено ст. 1 вказаного Закону мисливські угіддя - ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства.

Користувачі мисливських угідь - спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь.

Ведення мисливського господарства передбачає здійснення діяльності з охорони, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються у напіввільних умовах у межах території мисливських угідь, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва на території мисливських угідь.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" ведення мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь. Для потреб мисливського господарства користувачі мисливських угідь мають право у встановленому порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок, будувати на мисливських угіддях необхідні будівлі та біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов`язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів земельних ділянок. Відносини між власниками або користувачами земельних ділянок і користувачами мисливських угідь регулюються відповідними договорами.

Згідно з абзацом 2 статті 4 цього Закону органам місцевого самоврядування цим Законом та іншими законами України можуть бути надані окремі повноваження органів виконавчої влади у сфері державного регулювання мисливського господарства та полювання.

Згідно статті 9 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" до повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських рад у галузі мисливського господарства та полювання належить зокрема, вирішення в установленому порядку питань надання і користування мисливських угідь.

Для організації та ведення мисливського господарства надаються у користування спеціально визначені для цього мисливські угіддя згідно з частиною 2 статті 21 Закону України «Про тваринний світ».

Так, в абзаці 9 частини 1 статті 6 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» зазначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства, належить подання документів з питань надання у користування мисливських угідь.

Абзацом 12 частини 1 статті 13 Закону України «Про тваринний світ» визначено, що до повноважень уповноважених центральних органів виконавчої влади у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу належить подання в установленому порядку документів з питань надання у користування мисливських угідь органам, які уповноважені приймати рішення про надання у користування таких угідь та об`єктів.

Аналогічна норма закріплена і у підпункті 21 пункту 3 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 року № 521, згідно з яким Держлісагентство України відповідно до покладених на нього завдань вносить пропозиції щодо надання в користування мисливських угідь та припинення права користування ними органам, що приймають ці рішення.

Крім того, згідно з пунктом 4.12 Положення про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21.03.2012 року № 134, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.05.2012 року за № 729/21042, управління забезпечують подання Держлісагентству України документів з питань надання у користування мисливських угідь.

Статтею 22 Закону «Про мисливське господарство та полювання» визначено порядок надання у користування мисливських угідь, згідно з яким мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування обласними радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з обласними державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок (ч.1). Мисливські угіддя надаються у користування на строк не менш як на 15 років (ч.2).

З огляду на зазначене, рішення про надання мисливських угідь у користування приймається обласною радою за поданням Державного агентства лісових ресурсів України, погодженим з облдержадміністрацією.

Указом Президента України від 05.03.2015 року № 123/2015 "Про утворення військово-цивільних адміністрацій" утворено Донецьку обласну військово- цивільну адміністрацію. На підставі Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" Донецька облдержадміністрація набула статусу обласної військово-цивільної адміністрації, а голова Донецької обласної державної адміністрації - статусу керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" визначено перелік повноважень, що здійснюють обласні військово-цивільні адміністрації поряд із здійсненням повноважень місцевих державних адміністрацій на відповідній території.

Приписами статті 1 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" унормовано, що для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції, можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації. Військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом, є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону, а також набувають прав та обов`язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Районні та обласні державні адміністрації, що набули статусу військово-цивільних адміністрацій, не потребують внесення змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та в офіційній назві цих органів може застосовуватися поряд з назвою відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань додаткова назва "військово-цивільна адміністрація", що вказує на їхній тимчасовий статус із додатковими повноваженнями.

З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що відповідач - Донецька обласна державна адміністрація Донецька обласна військово-цивільна адміністрація, наділений повноваженнями здійснювати на відповідній території повноваження обласної ради, зокрема, вирішення в установленому порядку питань надання в користування мисливських угідь.

Тобто, мисливські угіддя для ведення мисливського господарства на території Донецької області надаються у користування за рішенням Донецької облдержадміністрації Донецької обласної військово - цивільної адміністрації за поданням Держлісагентства України, підготовленим на підставі документів, поданих Донецьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства, яке погоджується з Донецькою обласною державною адміністрацією, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Згідно з частиною четвертою статті 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" переважне право на користування мисливськими угіддями мають: власники та постійні користувачі земельних ділянок; користувачі мисливських угідь, які продовжують строк користування цими угіддями.

Як встановлено судом за матеріалами справи, Державне агентство лісових ресурсів України, враховуючи клопотання Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства від 24.03.2015 року № 01-57, від 20.04.2015 року № 03-92 з метою підготовки Подання до Донецької обласної ради, звернулося до Донецької обласної військово-цивільної адміністрації з листом № 03-01/5343-15 від 16.07.2015 року щодо направлення на погодження матеріалів про надання ряду мисливських підприємств та організацій області, в тому числі й Громадській організації «Мисливсько - рибальське господарство «Приазов`є», у користування мисливських угідь на території Донецької області на строк не менш як на 15 років.

За результатами розгляду листа Держлісагентства України від 16.07.2015 року № 03-01/5343-15 Голова Донецької обласної державної адміністрації, керівник військово-цивільної адміністрації Жебрівський П.І. Розпорядженням № 155 від 03.03.2016 року «Про погодження надання у користування мисливських угідь на території Донецької області» погодив надання в користування мисливських угідь на території Донецької області, загальною площею 648249,7253 га строком на 15 років 11 мисливським підприємствам та організаціям області, в тому числі, Громадській організації «Мисливсько-рибальське господарство «Приазов`є» (третя особа 1 у справі) площею 54178,1570 га.

В подальшому у відповідності до ст.ст. 6-1, 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» Державне лісове агентство України 18.04.2016 року звернулось до Донецької обласної державної адміністрації Донецької військово-цивільної адміністрації з поданням № 03-11/2357-16 про надання у користування мисливських угідь на території Донецької області Громадській організації «Мисливсько - рибальське господарство «Приазов`є» на строк не менш як на 15 років, загальною площею 54 178,1570 га, з урахуванням клопотання Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства від 20.04.2015 року № 03-92, погодження Донецької обласної державної адміністрації від 09.03.2016 року № 052/13-0317 і погодження землевласників та землекористувачів.

Розглянувши зазначене подання та подані матеріали Розпорядженням Голови Донецької облдержадміністрації, керівника Донецької обласної військово - цивільної адміністрації Жебрівського П.І. № 411 від 19.05.2016 року на підставі, в тому числі, подання Держлісагентства України від 18.04.2016 № 03-11/2357-16 та Розпорядження голови облдержадміністрації № 155 від 03.03.2016 року, мисливські угіддя на території Донецької області загальною площею 648 249,7253 га надані в користування строком на 15 років одинадцяти організаціям і підприємствам згідно з переліком, під пунктом 10 до якого входить Громадська організація «Мисливсько-рибальське господарство «Приазов`є» з правом користування 54 178,1570 га мисливських угідь.

Підпунктами 1, 2 пункту 2 вказаного розпорядження від 19.05.2016 року № 411 зобов`язано користувачів угідь укласти угоди на ведення мисливського господарства в порядку, встановленому законом, вносити плату за користування мисливськими угіддями в порядку, передбаченому законодавством тощо.

За змістом статті 21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" ведення мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь. Не допускається користування мисливськими тваринами та ведення мисливського господарства без оформлення відповідних документів у встановленому цим Законом порядку. Умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачами мисливських угідь.

У відповідності до вищевказаного розпорядження 10.06.2016 року між Донецьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства (третя особа 2 у справі) та Громадською організацією «Мисливсько-рибальське господарство «Приазов`є» (третя особа 1 у справі) було укладено Договір про умови ведення мисливського господарства (далі - Договір), згідно якого Громадській організації «Мисливсько-рибальське господарство «Приазов`є» терміном до 18 травня 2031 року надано мисливські угідді для ведення мисливського господарства на території Волноваського району і земель Маріупольської міської ради загальною площею 54178,1570 га.

Розділами 2 - 5 Договору сторони погодили права та обов`язки, відповідальність сторін, умови припинення договору тощо.

Зокрема, згідно п. 2.1 Договору громадська організація набула право у встановленому порядку, за письмовою згодою власників або користувачів земельних ділянок, зводити у мисливських угіддях необхідні будівлі і біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов`язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів земельних ділянок, та інше, передбачене Законом України «Про мисливське господарство та полювання».

Окрім цього згідно п.п. г) п. 2.2 Договору громадська організація зобов`язана врегулювати відносини з власниками та користувачами земельних ділянок шляхом укладення відповідних договорів, а також вносити плату за користування мисливськими угіддями в порядку, передбаченому законодавством.

Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами (п. 5.2 Договору).

Вказаний договір підписано представниками Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства та Громадської організації «Мисливсько-рибальське господарство «Приазов`є» та засвідчено печатками сторін.

В свою чергу, не погоджуючись із прийнятим відповідачем розпорядженням в частині та вважаючи, що пункт 10 розпорядження № 411 від 19.05.2016 року суперечить вимогам статті 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" та Закону України "Про військово-цивільні адміністрації", оскільки на момент його прийняття власниками та користувачами земельних ділянок не було надано погодження на ведення ГО "МРГ "Приазов`є" мисливського господарства в її межах, а також зазначаючи, що мисливські угіддя були надані в користування на строк, який перевищував встановлений законодавством, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про скасування пункту 10 розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації від 19.05.2016 року № 411 в частині надання Громадській організації "Мисливсько-рибальське господарство "Приазов`є" у користування мисливських угідь площею 54178,1570 га.

Окрім цього Чермалицька сільська рада звернулась у даній справі з позовними вимогами про визнання незаконним та скасування пункту 10 розпорядження № 411 в частині надання ГО «МРГ «Приазов`є» у користування мисливських угідь площею 54178,1570 га як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

При цьому позовні вимоги третьої особи обґрунтовуються тим, що Чермалицькою сільською радою не надавалась згода на надання в користування мисливських угідь на користь ГО "МРГ "Приазов`є", які знаходяться на території Чермалицької сільської ради, площа яких в межах Чермалицької сільської ради становить 8569,00 га, і які увійшли до загальної площі наданих угідь, згідно з розпорядженням № 411.

Отже, предметом даного спору є законність ухвалення Донецькою обласною державною адміністрацією Донецькою обласною військово-цивільною адміністрацією розпорядження від 19.05.2016 року № 411 в частині пункту 10, позаяк позивач та третя особа з самостійними вимогами заперечують дотримання відповідачем вимог статті 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", зокрема, щодо наявності на час прийняття спірного розпорядження згоди всіх власників та користувачів земельних ділянок на надання у користування мисливських угідь.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд зазначає, що даний спір про визнання незаконним та скасування розпорядження Донецької облдержадміністрації в частині розглядався судами неодноразово.

Так, під час останнього розгляду постановою Верховного Суду від 14.01.2020 року постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 року і рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 року у справі № 910/21672/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду Господарського суду міста Києва як суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Зокрема, як зазначено в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року у справі № 910/21672/16, у розгляді даної справи судам попередніх інстанцій не було надано оцінки та не досліджено наявні в матеріалах справи аркуші погодження землекористувачів (землевласників) на надання земель в якості мисливських угідь ГО "МРГ "Приазов`є", не досліджено обставини щодо обізнаності відповідача або інших органів, відповідальних за надання у користування мисливських угідь про відкликання землевласниками/землекористувачами погодження на надання ГО "МРГ "Приазов`є" мисливських угідь у користування, тобто, за висновками суду касаційної інстанції, судами мала бути досліджена позиція всіх учасників справи щодо дотримання процедури погодження надання у користування мисливських угідь та надана оцінка наявним у матеріалах справи доказам, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а відтак достеменно встановлені обставини справи щодо порушення відповідачем приписів статті 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" під час прийняття розпорядження № 411.

Окрім цього за висновками суду касаційної інстанції, з урахуванням приписів статей 76, 77 ГПК України щодо належності та допустимості доказів, які стосуються предмета доказування, під час нового розгляду підлягає встановленню наявність чи відсутність погодження Чермалицької сільської ради надання в користування мисливських угідь при прийнятті розпорядження № 411, а відтак встановлення чи було порушено право сільради при реалізації нею своїх прав на землю, законність втручання у право мирного володіння майном третьою особою 1, а також яким чином позбавлення третьої особи 1 права користування спірними мисливськими угіддями буде сприяти задоволенню суспільного інтересу.

Поряд із цим суд наголошує, що особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (стаття 12 Цивільного кодексу України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

В той же час, за приписами статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1). Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.2).

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Ненормативний (індивідуальний) правовий акт державного управління - це індивідуальний юридичний акт, який розв`язує конкретну управлінську справу, персонально визначає поведінку адресата, має державновладний характер, застосовується уповноваженим органом у встановленому порядку, одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Як зазначено в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, частин 1, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Тобто, у зв`язку з прийняттям такого ненормативного акту виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акту на земельну ділянку та, як в даному випадку, укладення договору оренди.

При цьому підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

Окрім цього суд наголошує, що згідно з принципом «належного урядування» ризик будь - якої помилки державного органу має покладатися на саму державу і такі помилки, за загальним правилом, не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Верховний Суд у складі Великої Палати у постанові від 30.05.2018 року у справі № 923/466/17 дійшов висновку, що розгляд позову про визнання спірного акту індивідуальної дії недійсним без заявлення вимоги про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі зазначеного акту щодо права користування земельною ділянкою, вплине на законність таких документів та відновить порушені права для користувачів спірної земельної ділянки (мисливських угідь).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що розгляд позову про визнання незаконним та скасування п. 10 розпорядження Голови Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації від 10.05.2016 року № 411 вплине на законність всіх правочинів та документів, які укладено на підставі оспорюваного розпорядження та відновить порушені права для позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у даній справі.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням місцевого органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі мисливського господарства та полювання, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, місцевими органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі охорони навколишнього природного середовища, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Зазначене випливає з положень статей 78, 79 Земельного Кодексу України, які передбачають, що право власності на землю є правом володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельна ділянка є частиною земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правилами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Частиною 1 статті 316 ЦК України визначає право власності загалом як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб".

Суд зазначає, що з метою відмежування права власності на землю від інших речових прав, право власності на землю (земельну ділянку) доцільно визначати як право особи на землю (земельну ділянку), що полягає у можливості найбільш повного панування над нею, з обмеженнями, встановленими законом або договором, і яке особа здійснює за власною волею, незалежно від волі інших осіб. Адже право власності відрізняється від інших речових прав саме своїм обсягом - найбільш повним.

Разом із тим суд наголошує, що основний зміст права власності складає сукупність повноважень із володіння, користування та розпорядження, в тому числі земельною ділянкою, що підтверджується також приписами ст. 317 Цивільного кодексу України та ст. 134 Господарського кодексу України.

За визначенням ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Окрім цього згідно статті 134 Господарського Кодексу суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Суд зазначає, що зважаючи на норми статей 79, 90, 92, 95 Земельного кодексу України земельні ділянки та мисливські угіддя є різними об`єктами користування, водночас, мисливське угіддя як ділянка суші має свою чітко окреслену територію на земельній ділянці, у зв`язку з чим права та інтереси землекористувачів, власників земельних ділянок та користувачів мисливських угідь перетинаються та тісно пов`язані.

Таким чином, запровадження на законодавчому рівні погоджень всіх землекористувачів зумовлене необхідністю узгодження реалізації власниками земельних ділянок, на яких знаходиться мисливське угіддя, прав на землю з реалізацією користувачем мисливських угідь права на ці угіддя.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі № 910/2033/17.

Разом з тим норми статті 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" не визначають форми погодження надання мисливських угідь для ведення мисливського господарства, не встановлюють вимог щодо обов`язкового дотримання такої форми (зокрема, у вигляді рішень сесій органів місцевого самоврядування) та, відповідно, не встановлюють наслідки недотримання форми погодження.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 910/4019/17.

Як встановлено судом за матеріалами справи, оскаржуване розпорядження відповідача № 411 приймалося відповідачем на підставі подання Державного агентства лісових ресурсів України від 18.04.2016 року № 03-11/2357-16, в доданих до якого матеріалах містилися, зокрема, зведені листи погодження землевласників та землекористувачів на надання земель під мисливські угіддя.

Згідно документів «Согласования» без номеру та дати за підписом голови ГО «МРГ «Приазов`є», які знаходяться в матеріалах справи, відповідно до ст. 15 Закону України «Про тваринний світ» та ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» згоду на надання земель в якості мисливських угідь надано 15 юридичними особами - землекористувачами (землевласниками): Лебединською сільською радою, Виноградненською сільською радою, Павлопільською сільською радою, Чермалицькою сільською радою, Новоселівською сільською радою, Мирненською сільською радою, Старо-Кримською сільською радою, а також ДП "Ілліч-Агро Донбас", Рибколгосп "Прибій" с. Широкіно, СТОВ "Деместра Агро", КФХ «Реванш», ТОВ "СК Юпітер Агро", ПСП "ВДР-Агро", Маріупольським професійним аграрним ліцеєм, СТОВ «Декоративні культури», в яких зазначено площу земельних ділянок, містяться підписи осіб без зазначення посади, прізвища та ініціалів, та відбитки печаток землекористувачів (землевласників).

Наразі, на вказані документи відповідач та третя особа 1 посилаються як на належні докази погодження землекористувачів (землевласників) на надання земель в якості мисливських угідь Громадській організації "Мисливсько-рибальське господарство "Приазов`є", сумарна площа яких складає 24 178,1570 га.

Зокрема, відповідач наголошує на наявності погоджень Маріупольського професійного аграрного ліцею, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Декоративні культури», Новоселівської, Лебединської, Чермалиської сільських та Мирненської селищної рад.

Проте, згідно наявного в матеріалах справи листа Лебединської сільської ради № 784 від 24.12.2015 року на адресу третьої особи 1 на засіданні сесії ради 24.12.2015 року було розглянуто питання погодження надання території для ведення мисливського господарства та згідно рішення ради відізвано раніше підписане погодження від 16.03.2015 року.

Окрім цього листом № 850 від 09.12.2016 року Лебединська сільська рада, посилаючись на введення в оману обласним УТМР, звернулась до Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства з проханням вважати попередній лист № 784 від 24.12.2015 року недійсним, а також підтвердила дійсність підпису представника та печатки Лебединської сільської ради на погодженні про надання території в якості мисливських угідь ГО "МРГ "Приазов`є".

Також суд наголошує на неоднозначній позиції Маріупольського професійного аграрного ліцею щодо надання відповідного погодження, оскільки згідно змісту листа № 315 від 03.10.2015 року згода була надана помилково та договір розірвано, листом б/н від 18.12.2015 року зазначено про недійсність заяви, а в подальшому листом № 390 від 12.12.2016 року третя особа 5 зверталась до Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства з проханням вважати лист № 315 від 05.10.2015 року недійсним у зв`язку з введенням в оману позивачем, одночасно підтверджуючи дійсність підпису та печатки на погодженні та надання ГО «МРГ «Приазов`є» території для мисливських угідь.

Проте, в поданому під час попереднього судового розгляду клопотанні від 25.06.2018 року про залучення до участі у справі в якості третьої особи Маріупольський професійний аграрний ліцей наголосив на відсутності погодження надання земель площею 827 га в користування в якості мисливських угідь третій особі, оскільки попереднє погодження було надано внаслідок обману з боку ГО «МРГ «Приазов`є», та відкликав таке узгодження, одночасно з клопотанням вважати лист № 390 від 12.12.2016 року недійсним.

В свою чергу Чермалицькою сільською радою Донецької області листом від 07.08.2015 року № 523 на адресу Донецьке УТОР підтверджено факт звернення ГО «МРГ «Приазов`є» з питання надання території площею 8259 га в межах Чермалицької сільської ради для ведення мисливського господарства, проте питання на розгляд сесії ради не виносилось та відповідно рішення про передачу території не приймалось.

Наразі, факт відсутності згоди Чермалицької сільської ради на надання в користування мисливських угідь на користь ГО "МРГ "Приазов`є", які знаходяться на території Чермалицької сільської ради, площа яких в межах Чермалицької сільської ради становить 8569,00 га, і які увійшли до загальної площі наданих угідь, згідно з розпорядженням № 411, підтверджується третьої особою в письмових пояснення та є підставою поданого третьою особою - Чермалицькою сільською радою в межах даної справи позову.

Поряд із цим в матеріалах справи містяться листи: Виноградненської сільської ради № 192 від 27.08.2020 року, в якому остання повідомляє про неможливість підтвердити дату підписання погодження та ідентифікувати підпис у зв`язку з відсутністю в раді будь - яких заяв, листів, рішень з даного питання, звільнення та смертю колишнього сільського голови, а також повідомляє про відсутність даних про надання землевласниками повноважень Виноградненській сільській раді на підписання узгоджень на передачу у користування під мисливські угіддя земельних ділянок; Старо-Кримської сільської ради № 221 від 17.08.2020 року, в якому повідомляється про погодження з землекористувачами в усній формі згоди на надання земель під мисливські угіддя та засвідчення погодження від імені Старо-Кримської сільської ради селищним головою, за відсутності відповідного рішення сесії сільської ради.

Також в матеріалах справи наявний лист СТОВ «Декоративні культури» № 27/08 від 27.08.2020 року, згідно якого у листі погодження підпис від імені товариства здійснено директором у 2015 році, та зазначено, що в користуванні СТОВ «Декоративні культури» за договором оренди перебуває земельна ділянка 34,4752 га та на праві власності належить земельна ділянка площею 74,7614 га, земельні ділянки - сільськогосподарського призначення.

Листом № 48-30057-48.1 від 08.10.2020 року Талаківською селищною радою Донецької області повідомлено, що землі сільськогосподарського призначення та території сільради знаходяться у постійному користуванні Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча, згідно державного акту на право постійного користування землею та рішенням Маріупольської міської ради № 178 від 25.06.1996 року, а також листом № 09/1930 від 25.07.2019 року ПАТ «ММК Ім.Ілліча» погоджено використання земельних ділянок, що знаходяться у постійному користуванні комбінату на території Талаківської селищної ради (3430,2 га), Чермалиської сільської ради (9213,10 га) та Павлопільської сільської ради (3555,5 га), в якості мисливських угідь.

Під час розгляду справи Господарським судом міста Києва ухвалою від 23.09.2020 року за клопотанням третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, витребувано у Лебединської сільської ради, Павлопільської сільської ради, Старо-Кримської сільської ради, а також у ДП «Ілліч-Агро Донбас», Рибколгосп «Прибій» с. Широкіно, СТОВ «Деметра Агро», ТОВ «СК Юпітер Агро» та ПСП «ВДР-Агро» документи щодо переліку землекористувачів (землевласників) земельних ділянок, які надані під мисливські угіддя, прав і повноважень на підписання відповідного узгодження, а саме переліки користувачів земельних ділянок та копії документів, якими надано права користування земельними ділянками.

На виконання ухвали суду від 23.09.2020 року від третіх осіб надійшли листи, зокрема: від ДП «Ілліч-Агро Донбас» № 120Д/1256 від 19.10.2020 року, в якому останнє повідомило про неможливість ідентифікувати включені в площу 8523,207 га земельні ділянки та додатково повідомлено про відсутність укладених з ГО "МРГ "Приазов`є" договорів про надання права ведення мисливського господарства і полювання; від Лебединської сільської ради № 773 від 20.10.2020 року, в якому повідомлено про неукладення відповідних договорів; від ПСП «ВДР-Агро» № 21 від 23.10.2020 року з підтвердженням надання погодження ГО "МРГ "Приазов`є" на використання земельної ділянки в якості мисливських угідь.

Третьою особою 1 надано копію Рішення Лебединської сільської ради № VI/90-1037 від 14.06.2019 року про погодження території користування мисливськими угіддями загальною площею 4928,34 га в межах території Лебединської сільської ради ГО "МРГ "Приазов`є".

Щодо погодження з боку Новоселівської сільської ради суд зазначає, що згідно наявним в матеріалах справи пояснень третьої особи останньою не надавалось погодження згідно ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» на використання в якості мисливських угідь земельної ділянки площею 13066,4 га, яка належить Новоселівській сільській раді та увійшла до складу земель, наданих в користування третій особі 1 розпорядженням № 411.

Факт відсутності погодження надання в користування ГО "МРГ "Приазов`є" земельних ділянок загальною площею 40,48 га, які розташовані на території Новоселівської сільської ради, цільовим призначенням яких є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власниками та землекористувачами яких є 5 фізичних осіб, підтверджується також довідкою Новоселівської сільської ради № 415 від 30.07.2018 року, наявною в матеріалах справи.

Також вказаною довідкою засвідчено факт відсутності укладених між ГО "МРГ "Приазов`є" та Новоселівською сільською радою, власниками та землекористувачами відповідних договорів.

В свою чергу судом встановлено згідно наданих суду Мирненською селищною радою документів, зокрема, технічної документації з нормативної грошової оцінки земель та довідки від 22.06.2018 року, що всі землі площею 87,4600 га, включені до складу наданих третій особі 1 в якості мисливських угідь, є землями населеного пункту - селища Мирне, де мешкають громадяни селища, та, окрім цього, в клопотанні про залучення до участі у справі в якості третьої особи Мирненською селищною радою зазначено про відсутність погодження використання земель площею 87,4 га в якості мисливських угідь.

Аналогічні за змістом заперечення факту надання погодження на передачу земель товариства площею 169,15 га в якості мисливських угідь ГО "МРГ "Приазов`є" позаяк вказані землі є землями для товарного сільськогосподарського виробництва та їх площа складає 79,0246 га, що не відповідає даним листка - погодження, викладені в клопотанні Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Декоративні культури» від 23.07.2018 року, та підтверджуються довідками №№ 25, 26 від 23.07.2018 року.

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, в спростування доводів відповідача та третьої особи 1 учасники справи, зокрема, Новоселівська сільська рада, Мирненська селищна рада, Маріупольський професійного аграрний ліцей, Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю «Декоративні культури» в адресованих суду заявах повідомили, що не надавали відповідних документальних погоджень ГО «Мисливсько-рибальське господарство «Приазов`є» щодо надання в користування мисливських угідь, які розташовані на належних ним земельних ділянках.

В свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Пункт 4 ст. 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Як зазначалось судом вище, позовні вимоги позивача ґрунтуються на факті відсутності погодження всіма землекористувачами та землевласниками надання в користування ГО "МРГ "Приазов`є" як мисливських угідь земельних ділянок площею 54178,1570 га оскаржуваним розпорядженням № 411, в заперечення якого відповідач посилається на дотримання приписів ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» та наявність всіх необхідних погоджень.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зокрема, надані 20.08.2018 року представником третьої особи 1 листи погодження фізичними особами землевласниками та землекористувачами Лебединської сільської ради надання в користування земельних ділянок в якості мисливських угідь, а також листи погодження фізичних осіб землевласників та землекористувачів , надані третьою особою 1 на адресу суду супровідним листом від 03.07.2020 року, з огляду на відсутність дати їх складення та дати надання таких погоджень, а також за відсутності первинних документів, підтверджуючих право власності чи користування землею у відповідних осіб та доказів надання відповідачеві вказаних погоджень на час прийняття оскаржуваного розпорядження № 411, судом оцінюються критично.

Аналогічно не можуть бути розцінені в якості достовірних доказів погодження всіма землекористувачами, наведеними в їх переліку, листи погодження, які, як зазначає ГО "МРГ "Приазов`є", були надані відповідачу для підготовки оскаржуваного розпорядження № 411, оскільки з їх змісту не вбачається за можливе встановити якими саме особами засвідчено згоду на передачу земельних ділянок у користування від імені землекористувачів та землевласників, серед яких, зокрема, юридичні особи та сільські/селищні ради.

Окремо судом враховано той факт, що частина землевласників не надавала погодження на використання їх земель як мисливських угідь ГО "МРГ "Приазов`є", що підтверджується, зокрема, листами Новоселівської сільської ради № 429/02.19 від 21.09.2020 року, Мирненської селищної ради № 238 від 21.09.2020 року, згідно яких зазначено виключно про підтвердження кількості землі, яка знаходиться на території сільської (селищної) ради, листом Виноградненської сільської ради № 192 від 27.08.2020 року, якою не підтверджується надання погодження ні від імені самої ради, ні від імені землевласників, та частина звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо реєстрації 19.06.2020 року кримінального провадження № 0001246 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, за фактом незаконного надання посадовими особами Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства у користування мисливських угідь ГО "МРГ "Приазов`є".

Отже, як встановлено судом, в порушення ст. 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", на момент прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження № 411, не всіма власниками та користувачами земельних ділянок було надано погодження на ведення ГО "МРГ "Приазов`є" мисливського господарства в їх межах, в той час як законом встановлено, що для ведення мисливського господарства необхідні погодження усіх власників та користувачів земельних ділянок, на яких знаходяться мисливські угіддя, які планується отримати у користування для ведення мисливського господарства.

Відтак, на момент прийняття головою Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної Військово-цивільної адміністрації розпорядження № 411 від 19.05.2016 року про надання у користування мисливських угідь на території Донецької області Громадської організації "Мисливсько-рибальське господарство "Приазов`є" (п. 10) площею 54178,1570 га, терміном на 15 років, погоджень на надання в користування від власників та користувачів всіх земельних ділянок, на яких знаходяться мисливські угіддя, не було, що є прямим порушенням ст. 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання".

Крім того, доказів укладення договорів з власниками та користувачами земельних ділянок, на яких знаходяться мисливські угіддя, у відповідності ч. 6 ст. 21 вказаного Закону, згідно якого відносини між власниками або користувачами земельних ділянок і користувачами мисливських угідь регулюються відповідними договорами, сторонами суду не надано.

За приписами ч. 2 ст. 21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" не допускається користування мисливськими тваринами та ведення мисливського господарства без оформлення відповідних документів у встановленому цим Законом порядку.

Окремо суд наголошує, що Конституція України прямо встановлює заборону протиправного позбавлення власника права власності (частина четверта статті 41). Непорушність цього права означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі.

Таким чином, оцінюючи вищенаведені обставини справи в сукупності та надані сторонами докази, суд доходить висновку, що розпорядженням № 411 про надання у користування мисливських угідь, п. 10 якого передано у користування в частині надання Громадській організації "Мисливсько-рибальське господарство "Приазов`є" у користування мисливських угідь, площею 54178,1570 га, є таким, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства та суперечить як інтересам суспільства в цілому, так і порушує права та законні інтереси, закріплені статтями 14, 41 Конституції України, ст. 317 ЦК України, 134 ГК України, землевласників та землекористувачів, ділянки яких увійшли до складу спірних земель, переданих у користування в якості мисливських угідь ГО «МРГ «Приазов`є», позаяк всупереч нормам ст. 10, ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" на момент прийняття відповідачем 1 оскаржуваного рішення у формі розпорядження, не всіма власниками та користувачами земельних ділянок було надано погодження на ведення ГО «Мисливсько-рибальське господарство «Приазов`є» мисливського господарства в їх межах, тобто всупереч інтересам та волі землекористувачів та землевласників.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи заявлений предмет та підстави позову, зважаючи на те, що в ході розгляду справи позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору довели, що заявлені ними позовні вимоги є ефективним засобом захисту їх порушеного права та відповідають змісту останнього, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, а також позивач та третя особа довели в розумінні статті 74 ГПК України ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, за умови не спростування таких обставин відповідачем належними та допустимими доказами, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок задовольнити повністю.

2. Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Чермалицької сільської ради задовольнити повністю.

3. Визнати незаконним та скасувати п.10 розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації № 411 від 19.05.2016 року в частині надання у користування мисливських угідь площею 54 178,1570 га Громадській організації «Мисливсько-рибальське господарство «Приазов`є».

4. Стягнути з Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації (84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. О. Тихого, 6, ) на користь Донецької обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок (87541, Донецька область, м. Маріуполь, бульвар Комсомольській, 16, кв.8, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

5. Стягнути з Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації (84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. О. Тихого, 6, ) на користь Чермалицької сільської ради Волноваського району Донецької області (87142, Донецька область, Волноваський район, с. Чермалик, вул. Миру, 38, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 29 жовтня 2021 року.

Суддя А.М. Селівон