ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року Справа № 918/426/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В.

суддя Петухов М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Поп Транс" на рішення господарського суду Рівненської області від 20.07.2021 р. у справі №918/426/21 (суддя Горплюк А.М., повний текст рішення складено 22.07.2021 р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Поп Транс"

про стягнення збитків у розмірі 20430,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 20.07.2021 р. у справі №918/426/21 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Поп Транс" про стягнення збитків у розмірі 20430,00 грн. задоволено. Стягнуто з ТОВ "Поп Транс на користь ТОВ "Мейнфрейт Україна" збитки у розмірі 20430,00 грн., 2270,00 грн. судового збору та 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що підписавши товарно-транспортну накладну, перевізник прийняв вантаж до перевезення без зауважень та заперечень, а тому з моменту прийняття вантажу до моменту передання його вантажоодержувачу, відповідальність за його збереження несе саме відповідач.

Оскільки факт пошкодження вантажу під час здійснення його перевезення автомобільним транспортом підтверджується товарно-транспортною накладною та актом про пошкодження вантажу №1 від 09.12.2020 р., з урахуванням обґрунтованості розміру збитків та недоведенням перевізником відсутності своєї вини у пошкодженні вантажу, місцевим господарським судом встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог.

В частині часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат суд першої інстанції зазначає, що заявлені до стягнення позивачем витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18480 грн. не є співмірним зі складністю справи, ціною позову та виконаними адвокатом роботами, витраченим часом та обсягом наданих послуг, а також не відповідають критеріям розумності, справедливості, неминучості та становлять надмірний тягар для відповідача. Враховуючи заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, з огляду на спірні правовідносини, ціну позову, рівень юридичної складності спірних правовідносин, обсяг наданих послуг, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 7000 грн..

Не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду Рівненської області від 20.07.2021 р. у справі №918/426/21 ТОВ "Поп Транс" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вважає, що розглянувши справу за відсутності позивача суд порушив вимоги ГПК України та допустив неповноту в дослідженні доказів у справі у зв`язку із чим дійшов необ`єктивного висновку про обставини справи.

Крім цього, апелянт вказує, що позивачем не надано жодного належного доказу того, що пошкодження вантажу відбулось саме під час перевезення, оскільки таке пошкодження не було зафіксовано безпосередньо на транспортному засобі.

Відповідач вважає, що позивачем не було доведено розмір завданих збитків, оскільки останнім не було надано доказів ремонту пошкодженого вантажу, а комерційна пропозиція не підтверджує факт надання послуг з ремонту. У свою чергу платіж з оплати за пошкодження згідно претензії не можливо ідентифікувати.

Також апелянт звертає увагу на неточності акту про пошкодження вантажу №1 щодо характеристики самого вантажу, зокрема, ваги вантажу, яка не відповідає інформації, що міститься в товарно-транспортній накладній. Разом з тим, апелянт зазначає, що на фото долучених до позову, наявна бочка, яку ідентифікувати неможливо, будь-який серійний номер чи ідентифікаційне позначення відсутнє.

06.09.2021 р. на адресу суду від ТОВ "Мейнфрейт Україна" надійшов відзив, в якому позивач з підстав викладених у ньому просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 20.07.2021 р. у справі №918/426/21 без змін. Разом з тим, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7200 грн..

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.07.2020 року між ТОВ "Мейнфрейт Україна" (експедитор) та ТОВ "Фіднова" (замовник) укладено договір №ДКМ-326 транспортного експедирування (а.с.11-16).

Згідно п.1.1. договору експедитор зобов`язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання транспортно-експедиційних послуг пов`язаних з перевезенням вантажів автомобільним транспортом, в тому числі і в міжнародному сполученні (далі - послуги), а замовник зобов`язується оплатити надані експедитором послуги.

Виконання послуг експедитором здійснюється на підставі погоджених сторонами письмових заявок замовника, щодо кожного окремого перевезення, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до підпункту 4.1.1. пункту 4.1. договору експедитор зобов`язаний вживати усіх необхідних заходів для забезпечення доставки вантажу до місця його призначення в належному стані та у відповідності з умовами експедирування, визначеними у цьому договорі та в заявках замовника, узгоджених сторонами.

Експедитор несе відповідальність перед замовником та зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані замовнику неналежним виконанням/невиконанням зобов`язань передбачених п.п.4.1.1.-4.1.6. даного договору в порядку визначеного даним договором та чинним законодавством.

16.11.2020 року між ТОВ "Мейнфрейт Україна" (експедитор) та ТОВ "Поп Транс" (перевізник) було укладено договір про надання послуг з перевезення вантажів №ДТМ-921 від 16.11.2020 р. за умовами якого перевізник зобов`язується за плату і за рахунок експедитора виконати перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні та по території України, а експедитор зобов`язується оплатити надані перевізником послуги (а.с.17-21).

Виконання перевезення перевізником здійснюється на підставі погоджених сторонами письмових заявок експедитора щодо кожного окремого перевезення, які є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2. договору).

16.11.2020 року ТОВ "Мейнфрейт України" подало ТОВ "Поп Транс" заявку №ЗТМ-1015 (транспортне замовлення) до договору №ДТМ-921 про надання послуг з перевезення вантажів від 16.11.2020 р. (а.с.22).

Відповідно до заявки: маршрут перевезення: Туреччина-України; відомості про вантаж - обладнання до 15 т, вартість до 100 тис. євро; дата та час прибуття на завантаження - 24-26.11.2020 р. на 8-00; вантажовідправник - MAVITEC Makina San.ve Tic.A.S.; строк доставки - 01-03.12.2020 року; адреса розвантаження - Україна, Львівська обл., м. Буськ, вул. Січових Стрільців, 1; державний номерний знак автопоїзда - DAF НОМЕР_1 , п/п НОМЕР_2 ; водій ОСОБА_1 .

На виконання своїх зобов`язання за договором перевезення та заявкою №ЗТМ-1015 ТОВ "Поп Транс" виконало перевезення та доставило вантаж до місця призначення (Україна, Львівська обл., м. Буськ, вул. Січових Стрільців, буд. 1), що підтверджується відміткою вантажоотримувача в міжнародній накладній CMR 15 та сторонами не оспорюється (а.с.23).

Разом з тим, у графі №24 вказаної накладної вантажоотримувачем в особі ОСОБА_2 зроблена відмітка про те, що вантаж було пошкоджено згідно акту №1 від 09.12.2020 року.

З акту про пошкодження вантажу №1 від 09.12.2020 р. вбачається, що під час отримання вантажу та його огляду вантажоотримувачем виявлено пошкодження вантажу вартістю 18500 євро, зокрема, бокова стійка транспортного засобу пошкодила обшивку ізоляції баку для зберігання жиру. Причина псування вантажу - не зафіксована стійка на причепі. До вказано акту долучено фотографії пошкодженого майна. Сума заявлених вантажовідправником або вантажоотримувачем претензій становить 600 євро (а.с.24-29).

Вказаний акт підписаний представником вантажоотримувача та монтажної організації, однак не підписаний водієм ТОВ "Поп Транс" та не містить інформації про причини відмови від його підпису.

Як доказ розрахунку вартості пошкодженого вантажу позивачем надано претензію від ТОВ "Фіднова" (вантажоотримувача) на суму 600 євро, що станом на 09.12.2020 р. (день складання акту про пошкодження вантажу) становить 20430,00 грн., копію комерційної пропозиції ТОВ "Прогрес ВР" на ремонт ємності для жиру з нержавіючої сталі вартістю 20430,00 грн. та копію квитанції про відшкодування завданих збитків згідно претензії (а.с.30-33).

Зокрема, з претензії ТОВ "Фіднова" вбачається, що остання просить ТОВ "Мейнфрейт Україна" відшкодувати завдані збитки у сумі 20430 грн. завдані внаслідок пошкодження обладнання ТОВ "Фіднова" (баку для зберігання жиру) під час виконання договору №ДКМ-326 від 20.07.2020 р., що підтверджується актом про пошкодження вантажу від 09.12.2020 року.

Відповідно до комерційної пропозиції на ремонт ємності для жиру з нержавіючої сталі (демонтаж, монтаж облицювальних панелей) за замовленням ТОВ "Фіднова" вартість ремонту пошкодженого майна становить 20430 грн.

05.03.2021 р. ТОВ "Мейнфрейт Україна" на рахунок ТОВ "Фіднова" було перераховано 20430 грн., призначення платежу - оплата відшкодування завданих збитків згідно претензією, що підтверджується квитанцією №7399900 (а.с.33)

У свою чергу, ТОВ "Мейнфрейт Україна" звернулося до ТОВ "Поп Транс" з листом від 15.12.2020 р. з проханням направити новий відкоригований рахунок та акт наданих послуг з врахуванням зменшення вартості послуг перевезення на розмір пошкоджень вантажу, що перевозився (а.с.34-35).

В подальшому, 11.01.2021 р. ТОВ "Мейнфрейт Україна" звернулося до ТОВ "Поп Транс" з претензією про відшкодування збитків за порушення зобов`язань за договором №ДТМ-921 від 16.11.2020 р. у розмірі 20430,00 грн. (а.с.36-38).

Вказаний лист та претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим ТОВ "Мейнфрейт Україна" звернулось до суду із відповідною позовною заявою.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов`язань, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору перевезення вантажу.

В силу дії частини 1 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Оскільки правовідносини у даній справі випливають із договору міжнародного перевезення вантажу, то останні регулюються також Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 р. (далі - Конвенція).

Відповідно до статей 4 та 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Згідно зі статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Аналогічні приписи містить ст. 314 ГК України, якою встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу. Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.

Відповідно до статті 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

На підставі вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що вина перевізника за втрату, нестачу, псування та пошкодження вантажу презюмується та не підлягає доведенню замовником. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить саме на перевізнику.

Однак, апеляційним судом встановлено, що відповідачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності своєї вини, як перевізника у пошкодженні вантажу при здійсненні міжнародного перевезення на підставі договору перевезення №ДТМ-921 від 16.11.2020 р. та заявки №ЗТМ-1015 від 16.11.2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення та припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення ( ч. 3 ст. 310 ГК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п.1 ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 23 Конвенції, якщо відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Крім того, підлягають відшкодуванню плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті.

Також відповідно до ч.2 ст.9 Конвенції, якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником.

У пункті 5.1.1. договору перевезення від 16.11.2020 р. сторони визначили, що перевізник несе повну матеріальну відповідальність за повну або часткову нестачу/втрату вантажу або його пошкодження/псування, що трапилися в проміжок часу від прийняття перевізником вантажу до перевезення і до здачі його одержувачу відповідно до чинного законодавства України і даного договору.

Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до моменту видачі вантажоодержувачеві: у разі псування або пошкодження вантажу у розмірі суми, на яку зменшилась його вартість (п.5.1.3 договору перевезення).

Перевізник зобов`язаний прийняти вантаж за кількістю, якістю та зовнішнім видом. У випадку виявлення пошкоджених одиниць товару або упаковки в першу чергу повідомляти про це експедитора і зробити запис у всіх екземплярах товарно-транспортної накладної про характер і вид пошкодження до початку перевезення. Контролювати завантаження та закріплення вантажу, правильність завантаження (розміщення в кузові, навантаження на осі і т.п.) та надійність закріплення вантажу виходячи із специфіки транспортного засобу та вантажу (підпункти 3.1.6. та 3.1.7. пункту 3.1 договору перевезення).

Також у підпунктах 3.1.9 та 3.1.10 пункту 3.1 договору перевезення сторони визначили, що перевізник зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу в транспортному засобі умовам безпеки руху та забезпеченню цілісності такого транспортного засобу, а також сповістити експедитора про виявлені недоліки у кріпленні та складенні вантажу, які загрожують його збереженню. В разі необхідності зробити відповідні відмітки у всіх екземплярах товарно-транспортних накладних. Інформувати експедитора, зокрема, про будь-які виявлені пошкодження/псування/втрати/нестачі вантажу і чітко дотримуватись інструкцій експедитора.

У випадку відсутності будь - яких обґрунтованих застережень в товарно - транспортній накладній, вважається що перевізник погоджується що вантаж, його стан, зовнішній вигляд, кількість, вага, розміри, упаковка, кріплення, розташування в кузові, вартість, відповідали записам в товарно-транспортній накладній (п. 3.1.14 Договору перевезення).

У заявці №ЗТМ-1015 сторони також узгодили додаткові умови та інструкції під час здійсненні перевезення вантажу. Зокрема, водій повинен проконтролювати процес завантаження, прийняти усі міри, в разі необхідності, щодо заходів забезпечення безпечного перевезення вантажу, контролювати наявність пломб, а у випадку виникнення проблем з вантажем терміново повідомляти представника експедитора, до моменту підписання акту.

Разом з тим, апеляційним судом безспірно встановлено, що вантаж був прийнятий перевізником ТОВ "Поп Транс" до перевезення без зауважень та застережень, які стосуються зовнішнього стану самого вантажу, а також його упаковки, про що свідчить відсутність будь-яких відміток у графі №18 товарно-транспортної накладної CMR 15.

Таким чином, з урахуванням наведених положень законодавства, умов договору перевезення від 16.11.2020 р. та заявки №ЗТМ-1015 від 16.11.2020 р., колегією суддів встановлено, що з моменту прийняття вантажу до перевезення без будь-яких зауважень чи застережень, відповідальність за його збереження до моменту передання вантажоодержувачу несе перевізник, в даному випадку ТОВ "Поп Транс".

Колегією суддів встановлено, що факт пошкодження під час здійснення вантажного перевезення підтверджується у своїй сукупності міжнародною товарно-транспортною накладною CMR 15 та актом про пошкодження вантажу №1 від 09.12.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.30 Конвенції, якщо одержувач приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка вказує на загальний характер втрат або пошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу у випадку, коли втрата або пошкодження є очевидними, і не пізніше семи днів від дня отримання вантажу, виключаючи недільні та святкові дні, у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними, то факт отримання ним вантажу є первинним доказом того, що він отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній. У випадку втрати або пошкодження, які не є очевидними, відповідна заява повинна бути зроблена у письмовій формі.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що наявність у товарно-транспортній накладній відмітки вантажоотримувача про пошкодження вантажу свідчить про те, що такі пошкодження були виявлені саме під час його отримання в присутності водія відповідача. Що у свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги в частині недоведеність того, що пошкодження вантажу відбулось саме під час його перевезення.

Разом з тим, товарно-транспортна накладна CMR 15 не містить будь-яких зауважень водія перевізника під час розвантаження товару чи його заперечень щодо виявлених пошкоджень вантажу, а акт про пошкодження вантажу №1 від 09.12.2020 р. не підписаний з боку водія ТОВ "Поп Транс".

Суд критично оцінює доводи апелянта щодо неможливості ідентифікувати пошкоджену бочку, яка зазначена в акті про пошкодження вантажу №1 від 09.12.2020 р. з огляду на розбіжності ваги вантажу вказані у акті та товарно-транспортній накладній, а також відсутність будь-яких серійних номерів чи ідентифікаційних позначень на фото долучених до позовної заяви, оскільки акт про пошкодження вантажу містить посилання на товарно-транспортну накладну CMR 15 відповідно до якої перевезення вантажу здійснював безпосередньо відповідач. Разом з тим, інші відомості в акті відповідають інформації, що міститься в CMR 15.

У свою чергу долучені до акту фотоматеріали не є єдиним доказом наявності пошкоджень, а є лише додатком до акту про пошкодження вантажу №1 від 09.12.2020 р., який оцінюється у сукупності з іншими доказами.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що підписавши товарно-транспортну накладну, відповідач прийняв вантаж до перевезення без зауважень та заперечень, а тому з моменту прийняття вантажу до моменту передання його вантажоодержувачу, відповідальність за його збереження у відповідності до положень п. 5.1.1 Договору перевезення, ст.924 ЦК України, ч.2 ст.308 ГК України, ч.3 ст. 310 ГК України та ст.314 ГК України, а також ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, несе саме ТОВ "Поп Транс".

Щодо розміру завданих збитків в результаті пошкодження вантажу у сумі 20430 грн., колегія суддів вважає його обґрунтованим, про що у своїй сукупності свідчать претензія ТОВ "Фіднова", копія комерційної пропозиції ТОВ "Прогрес ВР" на ремонт ємності для жиру з нержавіючої сталі та копія квитанції від 05.03.2021 р. №7399900 про відшкодування завданих збитків згідно претензії на суму 20430 грн..

Згідно з ч. 3, 4 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У свою чергу товариством з обмеженою відповідальністю "Поп Транс" не було подано до суду будь-яких доказів чи контррозрахунків на спростування розміру збитків завданих в результаті пошкодження вантажу, а також останній не скористався своїм процесуальним правом клопотати перед судом про призначення судової експертизи, а тому доводи апелянта щодо недоведеності позивачем розміру завданих збитків не заслуховують на увагу.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що спірні правовідносини сторін у даній справі не є деліктними (позадоговірними), а виникли на підставі укладеного договору №ДТМ-921 від 16.11.2020 р. та заявки №ЗТМ-1015 від 16.11.2020 р., а тому відшкодування вартості пошкодженого вантажу не залежить від факту відшкодування позивачем вартості пошкодженого вантажу третім особам, оскільки відповідальність перевізника за пошкодження вантажу і завдану внаслідок цього шкоду повністю охоплюється договірними відносинами.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи встановлені судом обставини неналежного виконання перевізником своїх зобов`язань за договором перевезення №ДТМ-921 від 16.11.2020 р. та заявки №ЗТМ-1015 від 16.11.2020 р. в частині забезпечення збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі вантажоодержувачу, з урахуванням обґрунтованості розміру збитків та недоведення перевізником відсутності своєї вини у пошкодженні вантажу, колегією суддів встановлено наявність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо того, що справа була розглянута за відсутності позивача, оскільки з протоколу судового засідання від 20.07.2021 р. (а.с.109-110) вбачається, що розгляд справи був проведений за участі представників обох сторін.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач у своїй апеляційній скарзі не оспорює рішення господарського суду Рівненської області від 20.07.2021 р. у справі №918/426/21 в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Поп Транс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна" 7000 грн. витрат на професійну правову допомогу, а тому, з урахуванням положень ст. 269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Апеляційний господарський суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Також 07.10.2021 року позивачем було подано до суду клопотання в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7200 грн.. До вказаного клопотання долучено докази витрат на професійну правову допомогу, а саме: копії витягу з акту приймання-передачі наданих послуг №32 від 31.08.2021 р. та платіжного доручення №6378 від 07.09.2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Апеляційним господарським судом встановлено, що 06.09.2021 р. у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначав, що у зв`язку із зверненням відповідача з апеляційною скаргою до суду, він додатково поніс витрати на професійну правову допомогу у сумі 7200 грн., пов`язані із підготовкою клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в суді апеляційної інстанції, аналізом апеляційної скарги та підготовкою відзиву. Також повідомляв про те, що докази судових витрат будуть подані ним додатково.

За змістом ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки докази судових витрат на професійну правову допомогу були подані позивачем до закінчення розгляду справи по суті, колегія суддів вважає, що клопотання позивача про розподіл судових витрат підлягає розгляду.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справ, оскільки склад та розмір витрат пов`язаних з оплати правової допомоги входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Колегією суддів встановлено, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7200 грн. матеріали справи також містять: договір про правову допомогу №01/2019 від 23.01.2019 р. (а.с.130-134), додаткову угоду №4 від 10.03.2021р. до договору про правову допомогу №01/2019 від 23.01.2019 р. (а.с.135-136), ордер на надання правової допомоги ТОВ "Мейнфрейт Україна" у Північно-західному апеляційному господарському суді адвокатом Мельніченко А.С. серії АІ №1145816 виданий АО «Барген» (а.с.184) та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю гр. Мельниченко Алли Сергіївни (а.с.185).

23.01.2019 р. між ТОВ "Мейнфрейт Україна" (замовник) та адвокатським об`єднанням "Барген" (виконавець) укладено договір про правову допомогу №01/2019 (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов`язується за запитом замовника надати замовнику правову допомогу і юридичні послуги в обсязі та в порядку, визначеному договором, а замовник зобов`язується сплатити за надану йому правову допомогу.

У пункті 1.2. договору сторони визначили перелік юридичних послуг та у п.1.3. договору узгодили, що перелік видів правової допомоги та юридичних послуг, визначений у п.1.2. договору є невичерпним. Виконавець на запит замовника може надати замовнику будь-яку іншу правову допомогу чи юридичну послугу прямо не визначену у п.1.2. договору. Зміст такої правової допомоги та її вартість сторони узгоджують усно і в подальшому фіксують у акті приймання-передачі. Виконавець не надає правову допомогу замовнику без попереднього запиту та узгодження з ним.

Вартість правової допомоги та всіх послуг за договором розраховується відповідно до обсягу часу, затраченого виконавцем на їх надання. Для розрахунку вартості правової допомоги та наданих послуг сторони використовують ставку 1200,00 грн. без ПДВ за одну годину ефективної роботи виконавця (п.3.1, 3.2 договору).

Відповідно до додаткової угоди №4 від 10.03.2021 р. до договору про правову допомогу №01/2019 від 23.01.2019 р. адвокатське об`єднання "Барген" (виконавець) зобов`язується надати ТОВ "Мейнфрейт Україна" (замовник) правову допомогу, пов`язану з вирішенням спорів з ТОВ "Поп Транс" (код ЄДРПОУ - 41683262) у процесі виконання договору №ДТМ-921 про надання послуг з перевезення вантажів від 16.11.2020 р., а замовник зобов`язується сплатити за надану йому правову допомогу.

Пунктом 1.2. додаткової угоди сторони погодили, що правова допомога, вказана у п.1.1. цієї додаткової вгоди включає в себе, зокрема: аналіз порушень, допущених ТОВ "Поп Транс" під час виконання договору №ДТМ-921 від 16.11.2020 р., формування правової позиції щодо стягнення збитків з ТОВ "Поп Транс", завданих неналежним виконанням умов договору №ДТМ-921 від 16.11.2020 р.; підготовка та подання позовної заяви до господарського суду Рівненської області про відшкодування збитків; представництво інтересів замовника в судових засіданнях у господарських судах всіх інстанцій; підготовка, підписання та подання будь-яких процесуальних документів, необхідних для розгляду справи; витребування, збір та подання доказів; підготовка, підписання та подання апеляційної та/або касаційної скарги у випадку необхідності оскарження судових рішень; ознайомлення з матеріалами справ, отримання судових рішень; представництво інтересів замовника під час виконання судових рішень.

Відповідно до п.1.3. додаткової угоди визначений у п.1.2 перелік послуг не є вичерпним.

Вартість правової допомоги з представництва інтересів замовника в судових засіданнях у господарських судах всіх інстанцій є фіксованою і складає 2000 грн. за участь виконавця у одному судовому засіданні не залежно від його тривалості. Вартість інших послуг за додатковою угодою розраховується відповідно до обсягу часу, затраченого виконавцем на її надання за ставкою, що передбачена п.3.2. договору. Замовник сплачує за надану правову допомогу на підставі акта приймання-передачі протягом 5 банківських днів з моменту отримання такого акта (п.2.1., 2.2., 2.3. додаткової угоди).

Згідно витягу з акта приймання-передачі наданих послуг №32 від 31.08.2021 р. адвокатським об`єднанням "Барген" було надано ТОВ "Мейнфрейт Україна" наступні послуги, а саме: направлено клопотання до Північно-західного апеляційного господарського суду про видачу копії апеляційної скарги ТОВ "Поп Транс" у справі №918/426/21; підготовлено та направлено відзив на апеляційну скаргу ТОВ "Поп Транс" у справі №918/426/21. Всього вартість наданих послуг складає 7200 грн. (6 год*1200 грн./год.).

Платіжним дорученням №6378 від 07.09.2021 р. ТОВ "Мейнфрейт Україна" на рахунок адвокатського об`єднання "Барген" було перераховано 16800 грн. з призначенням платежу: оплата за правові послуги згідно акту №32 від 31.08.2021 року.

За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 126 ГПК України).

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України, а саме: судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. у справі №922/445/19.

Однак, станом на 25.10.2021 р. заперечень щодо заявлених до стягнення позивачем витрат на професійну правничу допомогу чи клопотань про зменшення розміру таких витрат від товариства з обмеженою відповідальністю "Поп Транс" до апеляційного суду не надходило.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено в документи інформації щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи вищевикладене та надаючи оцінку обсягу наданих адвокатом позивачу послуг, їх вартості та часу витраченого на їх надання, що міститься у витязі з акту приймання-передачі наданих послуг №32 від 31.08.2021 р. колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Судом встановлено, що відзив на апеляційну скаргу складається лише з п`яти з половиною сторінок друкованого тексту, значну частину, якого становить констатація позивачем правильності висновків суду першої інстанції та цитування тексту рішення господарського суду Рівненської області від 20.07.2021 р. у справі №918/426/21. Водночас, в частині спростування доводів скаржника щодо неналежності доказів пошкодження вантажу під час перевезення, відзив на апеляційну скаргу відповідає змісту відповіді на відзив, що подавалась позивачем до суду першої інстанції (а.с.78).

Дана справа не є складною, апеляційна скарга не є об`ємною та в цілому відповідає процесуальній позиції відповідача в суді першої інстанції, нових доказів разом з апеляційною скаргою подано не було, а тому підготовка відзиву на апеляційну скаргу не вимагала аналізу додаткових доказів та законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, правова позиція позивача не змінювалася в судах першої та апеляційної інстанцій, адвокат Мельніченко Алла Сергіївна надавала правову допомогу ТОВ "Мейнфрейт Україна" і в суді першої, і в суді апеляційної інстанції, а тому була обізнана про позицію відповідача у справі, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та була знайома з усіма матеріалами справи.

Оскільки, зі змісту вказаного відзиву на апеляційну скаргу не вбачається, що адвокатом було здійснено додатковий правовий аналіз спірних правовідносин чи було вивчено додаткову судову практику та джерела права, апеляційним судом встановлено, що підготовка такого процесуального документу не вимагала значних витрат часу представником.

Щодо послуги з направлення клопотання до Північно-західного апеляційного господарського суду про видачу копії апеляційної скарги ТОВ «Поп Транс» у справі №918/426/21, колегія суддів вважає, що така послуга, з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката відповідно до положень ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зокрема, повна вища юридична освіта та стаж роботи в галузі права, не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи адвоката, а також не вимагала застосування ним спеціальних знань в галузі права.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 р. у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 7200,00 грн., не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні із виконаною роботою адвокатом у суді апеляційної інстанції (її складністю, обсягом та часом, витраченим ним на виконання таких робіт), а тому апеляційний суд вважає заявлену до стягнення суму витрат на правову допомогу у такому розмірі необґрунтованою.

На підставі вищевикладеного, враховуючи результати розгляду спору, виходячи з вищенаведених критеріїв та керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, колегія суддів, з урахуванням положень статей 126, 129 ГПК України, дійшла висновку про часткову відмову позивачу у відшкодуванні понесених ним витрат на правову допомогу понесених у суді апеляційної інстанції та вважає правомірним покладення на товариство з обмеженою відповідальністю "Поп Транс" таких витрат у сумі 3600 грн.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 20.07.2021 р. у справі №918/426/21 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Поп Транс" - без задоволення.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Поп Транс" (33024, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Соборна, буд. 420, офіс 24, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна" (04212, м. Київ, вул. Тимошенка Маршала, буд. 21, корпус 12-А, офіс 209, ) 3600,00 грн. (три тисячі шістсот гривень) понесених витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

3. Господарському суду Рівненської області видати судовий наказ.

4 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, порядок та строк, який передбачений ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "25" жовтня 2021 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Петухов М.Г.