ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. Справа №909/334/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

розглянув у письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.06.2021 (повний текст рішення складено 08.07.2021, суддя Скапровська І.М.)

у справі № 909/334/21

за позовом Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», м. Київ

до відповідача Комунального підприємства «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства страхової компанії «Галицька», м. Івано-Франківськ

про відшкодування шкоди у розмірі 107710,05 грн

12.02.2021 до Господарського суду Івано-Франківської області звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (надалі АТ «СГ «ТАС») із позовною заявою до відповідача Комунального підприємства «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради (надалі КП «Електроавтотранс») про відшкодування шкоди у розмірі 107710,05 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.08.2018 за участю транспортного засобу відповідача тролейбуса «ЛАЗ Е 183 Д1», номерний знак НОМЕР_1 , відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП), внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Тойота», номерний знак НОМЕР_2 , який був застрахований позивачем. На підставі постанови Івано-Франківського міського суду від 30.08.2018 у справі № 344/12121/18 винуватцем вказаної ДТП визнано водія відповідача ОСОБА_1 .

У зв`язку із тим, що 15.08.2018 позивач здійснив страхову виплату у розмірі 107710,05 грн, пов`язану із ремонтом автомобіля «Тойота», номерний знак НОМЕР_2 , він звернувся із позовом у даній справі про стягнення з відповідача, як особи відповідальної за заподіяний збиток, вартості відповідного страхового відшкодування в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Ухвалою суду від 10.06.2021 до участі у справі залучено Приватне акціонерне товариство страхову компанію (надалі АТ СК) «Галицька» як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.06.2021 в задоволенні позову у даній справі відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:

1) з матеріалів справи випливає, що цивільно правова відповідальність відповідача як власника тролейбуса марки «ЛАЗ Е 183 Д1», н/з 179, водій якого визнаний судом винним у порушені ПДР України, була застрахована на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №0215/2018 від 15.02.2018, укладеного із АТ СК "Галицька". Документів, які би підтверджували те, що позивач звертався до вказаної страхової компанії із заявою про сплату страхового відшкодування в порядку регресу і отримав відмову, матеріали справи не містять;

2) в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц викладено правову позицію про те, що обов`язок відшкодувати вже виплачене потерпілому страхове відшкодування, покладено саме на страховика особи, відповідальної за заподіяний збиток, в межах страхового відшкодування. Окрім того, у вказаній постанові було відступлено від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12. 2015 у справі №6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

АТ «СК «ТАС», не погодившись з вказаним судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, у якій послалося на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неповно встановив обставини справи, не надав належної правової оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, а також порушив норми матеріального права, у зв`язку з чим просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задоволити позов у даній справі.

У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:

1) суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки правовідносини між відповідачем та третьою особою були врегульовані договором добровільного страхування. На думку скаржника, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми ЦК України, Закону України «Про страхування» та положення договору добровільного страхування. Зокрема, на думку позивача, положення ст. 12, 14, 1166, 1187 та 1888 ЦК України свідчать про те, що він мав право подати позов у даній справі безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяння майнової шкоди;

2) суд першої інстанції не перевірив низки обставин, а саме:

- чинності договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного між відповідачем та третьою особою, в тому числі, чи не було дострокового розірвання цього договору, оскільки АТ СК «Галицька» позбавлена ліцензій на здійснення страхування та фактично припинила діяльність;

- чи спірна подія є страховим випадком, чи виконав відповідач свої обов`язки за договором щодо повідомлення про страховий випадок і чи у АТ СК «Галицька» існували підстави для відмови у виплаті. Натомість, суд припустив чинність договору та обов`язок АТ СК «Галицька» здійснити виплату страхового відшкодування;

3) суд не врахував, що сума виплаченого відшкодування (107710,05 грн) перевищує ліміт відповідальності за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного між відповідачем та третьою особою (100000,00 грн), отже, навіть враховуючи позицію викладену у рішенні, з відповідача повинна була бути стягнена різниця між виплаченим відшкодуванням та лімітом відповідальності, відповідно до ст. 1194 ЦК України.

КП «Електроавтотранс» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило доводи та вимоги апеляційної скарги, просило відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав:

1) тролейбус «ЛАЗ», державний номер 179, станом на момент ДТП (06.08.2018) був застрахований в АТ СК «Галицька». Дана обставина відома позивачу та іншому учаснику ДТП, інформація про страховика також встановлена та відображена в схемі місця ДТП, складеній представниками поліції на місці ДТП, яка підписана та копії якої отримано учасниками ДТП. Чинний на той час договір № 0215/2018 від 15.02.2018 був чинний до 14.08.2018;

2) за вищенаведеною ДТП відшкодування має здійснювати страховик, з яким було укладено відповідний договір страхування АТ СК «Галицька», а у випадку неможливості здійснення страхової виплати чи недостатності коштів МТСБУ. До схожого правового висновку дійшов Господарський суд Івано-Франківської області та Західний апеляційний господарський суд у справі № 909/728/18. Окрім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ СК „Галицька не перебуває в процесі ліквідації, припинення чи реорганізації. Таким чином, саме до третьої особи позивач мав би заявити свій позов;

3) на думку відповідача, з огляду на зміст ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про страхування» та п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавець визначив можливість у ситуації, що виникла, застосування інших законів та інших нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини, що мають місце, в т.ч., останнього з названих законів;

4) 04 липня 2018 року, за результатами розгляду справи №755/18006/15-ц, Великою Палатою Верховного Суду, було ухвалено постанову, в якій зроблено висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. У вказаній постанові, зокрема, зазначено про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В той же час, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

АТ «СК «ТАС» подало відповідь на відзив, у якому зазначило наступне:

1) суд першої інстанції не досліджував обставини, пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою, розміром завданої шкоди, не дослідив умови договору страхування (права та обов`язки сторін, підстави для відмови, ліміт відповідальності страховика, не перевірив виконання зобов`язань за договором добровільного страхування відповідачем). Відповідач не надав доказів внесення страхових премій за договором, що відповідно до п. 2.9 договору, є однією з підстав припинення договору. Отже, суд лише припустив те, що подія є страховим випадком, а також те, що у АТ СК «Галицька» виник обов`язок з виплати страхового відшкодування;

2) договір №0215/2018 від 15.02.2018 є договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак обставини та правова позиція, викладені у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, а також правовий висновок, викладений у постанові Господарського суду Івано-Франківської області та Західного апеляційного господарського суду у справі №909/728/18, на який посилається відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, жодним чином не стосуються предмета спору у цій справі;

3) посилання відповідача на те, що у разі ліквідації або визнання банкрутом страховика, відшкодування здійснюються МТСБУ також не відповідає дійсності, адже, відповідно до ст. 39.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Отже, МТСБУ не є гарантом відшкодування шкоди за договорами добровільного страхування.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.08.2021 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у даній справі та, враховуючи ціну позову, постановлено здійснити її розгляд без виклику сторін на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

06.08.2018 у м. Івано-Франківську на вул. Івасюка з вини ОСОБА_1 , який керував тролейбусом марки «ЛАЗ Е183 Д1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належному КП «Електроавтотранс», трапилася дорожньо-транспортна пригода. У результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб автомобіль «Тойота Лендкрузер Прадо», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 та який належав ПФГ «Геліос» (а саме, пошкоджено задню центральну та задню ліву частини автомобіля).

Обставини ДТП та вина ОСОБА_1 в ДТП підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії БД№161573 від 06.08.2018, довідкою Національної поліції України та постановою Івано-Франківського міського суду від 30.08.2018 у справі № 344/12121/18.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність КП «Електроавтотранс» за шкоду, яка може бути завдана тролейбусом марки «ЛАЗ Е183 Д1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в АТ СК «Галицька» на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 0215/2018 від 15.02.2018.

Відповідно до умов даного договору визначено суму страхового відшкодування (ліміт відповідальності) на конкретний транспортний засіб у загальному розмірі 200000 грн (п.1.5 договору), з яких: 100000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілих (п.3.2.1); 100000 грн за шкоду, заподіяну майну (п.3.2.2); розмір франшизи становить 0 грн. (п.3.3). Вказаний договір був укладений сторонами на строк до 14.08.2018 (п.4.1).

Водночас, автомобіль «Тойота Лендкрузер Прадо», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був застрахований на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 № А-460544 від 01.12.2017, укладеного між ПФГ «Геліос» та АТ «СГ «ТАС».

У зв`язку із пошкодженням вищезазначеного автомобіля внаслідок ДТП, 06.08.2018 ПФГ «Геліос» звернулось до АТ «СГ «ТАС» із заявою про настання події. Цього ж дня вказаними особами було складено акт огляду транспортного засобу та проведено фотофіксацію його пошкоджень.

Вартість ремонту автомобіля «Тойота Лендкрузер Прадо» була визначена у розмірі 107710,05 грн, що підтверджується рахунком на оплату № ЗЧ00000117 від 06.08.2018, складеним ТзОВ «Класик Авто».

У зв`язку із наведеним ПФГ «Геліос» подало до АТ «СГ «ТАС» заяву на виплату страхового відшкодування № 3849 від 08.08.2018, після чого, 14.08.2018, страховик здійснив розрахунок суми страхового відшкодування та склав страховий акт № 22086В/46/2018 на суму 107710,05 грн.

На підставі платіжного доручення № 91792 від 15.08.2018 АТ «СГ «ТАС» сплатило на користь ТзОВ «Класик Авто» 107710,05 грн страхового відшкодування згідно страхового акта № 22086В/46/2018. 20.09.2018 вказаною юридичною особою було завершено ремонт автомобіля «Тойота Лендкрузер Прадо», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується актом виконаних робіт №СА00021481 від 20.09.2018.

27.02.2019 АТ «СГ «ТАС» звернулось до АТ СК «Галицька» із заявою про виплату страхового відшкодування №Г0401/1281 від 26.02.2019, у якій просило здійснити відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 107710,05 грн, заподіяної внаслідок ДТП з вини ОСОБА_1 та надало усі підтверджуючі документи. Вказана заява була одержана АТ СК «Галицька» 04.03.2019, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення, однак, була залишена без відповіді та задоволення.

24.07.2019 АТ «СГ «ТАС» звернулось до КП «Електроавтотранс» із досудовою вимогою в порядку регресу №Г0401/5333, у якій просило здійснити відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 107710,05 грн, заподіяної внаслідок ДТП з вини ОСОБА_1 та надало усі підтверджуючі документи. Вказана заява була одержана КП «Електроавтотранс» 29.07.2019, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення. Однак, КП «Електроавтотранс» не погодилось із такою вимогою, оскільки його цивільно-правова відповідальність, як було зазначено вище, на момент ДТП була застрахована, у зв`язку з чим запропонувало позивачу звернутись із своїми вимогами до АТ СК «Галицька» (заперечення №278/76-18/18в від 02.08.2019).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З матеріалів даної справи вбачається, що відносини між відповідачем та третьою особою, хоча і стосуються страхування відповідальності відповідача як власника транспортних засобів, однак, виникли на підставі договору добровільного страхування. Сам позивач у тексті своєї апеляційної скарги пояснює причини, чому даний договір був укладений у формі договору добровільного страхування (на час укладення цього договору щодо тролейбусів не було встановлено коригуючого коефіцієнта в розумінні абз.2 п.1.5 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, колегія суддів погоджується із твердженнями скаржника про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Водночас, дана обставина не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції у даній справі.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача як власника транспортного засобу, водій якого був визнаний судом винним в порушені ПДР України, страхового відшкодування у розмірі 107710,05 грн, виплаченого страховиком страхувальнику.

Підставою позову є необхідність відшкодування відповідачем шкоди страховику, який в силу вимог ЦК України, Закону України "Про страхування" та договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 від 01.12.2017, сплатив на користь потерпілого суму страхового відшкодування, у зв`язку з чим, набув право вимоги на зазначену суму безпосередньо у відповідача.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань :

- договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою особою - за договором добровільного майнового страхування;

- деліктне зобов`язання між потерпілою особою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП;

- договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Однак, вимога позивача (страховика потерпілої особи) до завдавача шкоди не є регресною вимогою та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Вищенаведені висновки суду відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц і не залежать від того, чи договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був укладений як добровільний чи обов`язковий. У будь-якому випадку, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, які пов`язані із його сумнівами у дійсності договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного між відповідачем і третьою особою. В силу положень 204 та 215 ЦК України, вказаний договір слід вважати дійсним та таким, що створював відповідні правові наслідки для відповідача та третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Детальні умови, які визначають порядок прийняття рішення про здійснення страхових виплат, а також підстави для відмови у здійсненні таких, передбачені у розділах 8 та 9 договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного між відповідачем і третьою особою.

Як було зазначено вище, позивач звертався до третьої особи із вимогою сплатити суму коштів у межах виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування. Відповідна вимога була вручена третій особі. Однак, у розумінні ст. 991 ЦК України та розділів 8 та 9 договору №0215/2018 від 15.02.2018, АТ СК «Галицька» не відмовилась від здійснення відповідної страхової виплати у встановленому порядку. Суд констатує бездіяльність третьої особи у спірних правовідносинах. Такий висновок суду підтверджується також поведінкою АТ СК «Галицька» в межах судового розгляду даної справи, яка не висловлювала позиції щодо спірних правовідносин ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з із висновками суду першої інстанції, який зазначив, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок з відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування.

Однак, попри те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, він, всупереч встановлених ним же обставин справи, дійшов до передчасного висновку про наявність підстав для повної відмови у позові у даній справі.

З огляду на: а) положення ст. 1194 ЦК України; б) ліміт відповідальності АТ СК «Галицька», встановлений у п.3.2.2 договору №0215/2018 від 15.02.2018 (100000 грн); в) розмір страхової виплати АТ «СГ «ТАС» у договірних відносинах із потерпілою особою (107710,05 грн), позов у даній справі підлягає частковому задоволенню на суму різниці між фактичним розміром завданої шкоди і договірним розміром страхового відшкодування у межах страхового ліміту (7710,05 грн).

Стосовно доводів скаржника про те, що АТ СК «Галицька» станом на даний час не займається страховою діяльністю, колегія суддів зазначає, що вказана обставина не позбавляє АТ «СГ «ТАС» права вимоги до неї.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на наведене, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає частковому скасуванню у зв?язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

У зв?язку із частковим скасуванням рішення місцевого господарського суду, судові витрати за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, підлягають пропорційному розподілу між позивачем та відповідачем.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 277, 282, 282 - 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задоволити частково.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.06.2021 у справі 909/334/21 скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 7710,05 грн. В цій частині позов задоволити.

Стягнути з Комунального підприємства «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради (76008, м.Івано-Франківськ, вул. Тролейбусна, 40, ідентифікаційний код 00432426) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03117, м. Київ, проспект Перемоги, 65, ідентифікаційний код 30115243) 7710,05 грн суми виплаченого страхового відшкодування, 162,49 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 243,73 грн судового збору за апеляційний розгляд.

В решті рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.06.2021 у справі 909/334/21 залишити без змін.

Господарському суду Івано-Франківської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено 28.10.2021.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік