ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Черкаси справа № 925/762/21

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:

від прокуратури: Олійник І.А. - за посвідченням;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Шкварко В.В. - адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу:

за позовом Заступника керівника Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Енерго-Імпульс Україна

про розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Уманської окружної прокуратури (вул. Гайдамацька, 16, м. Умань, Черкаська область, 20301, ) в інтересах держави в особі Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області (вул. Шкільна, 2, село Ладиженка, Уманський район, Черкаська область, 20382, ) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Енерго-Імпульс Україна (вул. Лесі Українки, 3А, село Колодисте, Уманський район, Черкаська область, 20384, ), в якому просить суд: - розірвати договір оренди земельної ділянки площею 11,500 га (кадастровий номер - :01:001:0316), яка розташована на території с. Колодисте Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, в межах населеного пункту від 13.12.2018 укладений між Колодистенською сільською радою Уманського району та товариством з обмеженою відповідальністю Енерго Імпульс Україна, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.12.2018 (номер запису про інше речове право 29550917);

- зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю Енерго Імпульс Україна () повернути Ладижинській сільській раді Уманського району Черкаської області () земельну ділянку площею 11,500 га за кадастровим номером :01:001:0316, передану в користування на підставі договору оренди землі від 13.12.2018;

- судові витрати стягнути з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури (18000, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 286, код за , р/р UА0003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ).

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що відповідач свої зобов`язання із сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з січня 2020 року по січень 2021 року своєчасно та в повному обсязі не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 156755,82 грн, а сам факт систематичного порушення істотних умов договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору.

З метою захисту інтересів держави прокурор звернувся до суду з позовом.

Ухвалою від 15 червня 2021 року Господарський суд Черкаської області прийняв позов до розгляду, відкрив провадження у справі №925/762/21, вирішив розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті призначив у судовому засіданні на 09 годину 30 хвилин 08 липня 2021 року.

05 липня 2021 року до Господарського суду Черкаської області від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній позовні вимоги не визнає, не погоджується з висновками прокурора, оскільки ним не враховано специфіку орендованих земель та неможливості використання їх за умов запровадження карантину. Крім того, посилання прокурора на обставини, які свідчать про порушення відповідачем інтересів держави, обґрунтування порядку та необхідності їх захисту суперечать обраному способу захисту та предмету спору. За доводами відповідача, в умовах всесвітньої розповсюдженості респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, роботи, пов`язані з використанням орендованої земельної ділянки, становили значні ризики життю і здоров`ю працівникам товариства, залученим спеціалістам та іншим особам, що зумовило неможливість використання орендованої ділянки за її призначенням. Крім того, при укладенні договору оренди землі, сторони узгодили звільнення особи від відповідальності, якщо та доведе, що порушення сталось не з її боку. Про обставини неможливості використання земельної ділянки за призначенням, відповідач повідомив орендодавця листом від 25.01.2021, а тому вважає, що вимога прокурора про розірвання договору оренди, є передчасною, оскільки порушення зумовлені непереборною силою, та відповідача слід звільнити від відповідальності за прострочення внесення орендної плати, згідно з умовами договору. Щодо вимоги про повернення земельної ділянки, то вважає, що у прокурора такий обов`язок виникне тільки після розірвання договору оренди. Позбавлення відповідача права оренди землі не призведе до реального відновлення чи захисту інтересів держави, тому вважає, що заявлені вимоги прокурора не підлягають до задоволення, оскільки ним не дотримано справедливого балансу, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 08 липня 2021 року клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено, ухвалено здійснювати розгляд справи №925/762/20 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10 годин 00 хвилин 14 вересня 2021 року.

09 серпня 2021 від заступника керівника Уманської окружної прокуратури до суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній з запереченнями відповідача, викладеними у відзиві на позов не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що не базуються на нормах чинного законодавства. Доводи відповідача щодо відсутності можливості залучення фінансування та проведення будівельних робіт на спірній земельній ділянці у зв`язку із спалахом вірусу SARS-CoV-2 та запровадження карантинних заходів не виправдовують його неправомірного невиконання обов`язку щодо плати за користування земельної ділянки. Також вказує, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між запровадженням карантину та неможливістю відповідачем повністю і абсолютно використовувати орендовану земельну ділянку для цілей, визначених договором оренди. Жодних доказів, що з 13.12.2018, тобто з моменту укладення договору оренди землі, відповідач не міг користуватися земельною ділянкою з метою, визначеною у пункті 5.1 договору, відповідачем суду не надано. Крім того, само по собі включення карантину до переліку форс-мажорних обставин не свідчить про те, що карантин автоматично звільняє сторону зобов`язання від відповідальності за невиконання її обов`язку.

Ухвалою від 14 вересня 2021 року Господарський суд Черкаської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 19 жовтня 2021 року.

07 жовтня 2021 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав зазначених у позовній заяві, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні згідно з ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи прокурора з приводу заявлених позовних вимог, заперечення представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, судом встановлено такі обставини.

13.12.2018 між Колодистенською сільською радою Уманського району Черкаської області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Енерго-Імпульс Україна (орендар) було укладено договір оренди землі №4 (далі-договір). За умовами цього договору орендодавець на підставі рішення Колодистенської сільської ради Уманського району Черкаської області № 35-3/VII від 06.12.2018 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд енергогенеруючих підприємств, установ та організацій (код КВЦПЗ 14.01), яка знаходиться на території Колодистенської сільської ради сільської ради Уманського району Черкаської області, в межах населеного пункту (далі-земельна ділянка) (пункт 1.1 договору).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 11,500 га, у тому числі 11,500 га землі, які використовуються для технічної інфраструктури. Категорія земельної ділянки: землі енергетики (пункт 2.1 договору).

Кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0316 (пункт 2.2 договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на момент укладання договору становить 3 215 504,22 грн і підлягає щорічній індексації (пункт 2.4 договору).

Після реєстрації договору орендна плата сплачується орендарем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, у розмірі 4,5% від визначеної нормативно грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації нормативно грошової оцінки землі, кадастровий номер :01:001:0316, становить 144697,69 грн (пункт 4.2 договору).

Орендна плата вноситься орендарем рівними частками щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця у розмірі, встановленому пунктом 4.1 договору (пункт 4.4 договору).

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного та повного внесення орендної плати (пункт 8.1.1 договору), а орендар у свою чергу зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату (пункт 8.4.3 договору).

Договір укладено на строк 49 (сорок дев`ять) років (пункт 3.1 договору).

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; систематичної (більше трьох місяців підряд) несплати орендної плати; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря (пункт 11.2 договору).

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (пункт 11.3 договору).

У разі припинення дії договору орендар повертає земельну ділянку у стані не гіршому з тим, у якому він одержав її у оренду (пункт 6.1 договору).

Зазначений договір зареєстровано 18.12.2018 в Державного реєстру речових на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за номером 29550917.

03 січня 2019 року Ладижинською сільською радою було прийнято рішення про реорганізацію Колодистенської сільської ради () шляхом приєднання до Ладижинської сільської ради (). Відповідно до п. 2 рішення Ладижинська сільська рада є правонаступником майна, прав та обов`язків Колодистенської сільської ради.

Згідно із витягом з Державного реєстру речових на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.05.2021 за Товариством з обмеженою відповідальністю Енерго-Імпульс Україна 18.12.2018 було зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 11,5 га кв.м, місцезнаходження якої с.Колодисте Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, строком на 49 років.

Прокурор в позовній заяві зазначив, що з січня 2020 року по січень 2021 року, орендар кошти за користування земельною ділянкою не сплачував. Згідно з розрахунком заборгованості з орендної плати (а.с. 31), заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю Енерго-Імпульс Україна перед Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області згідно з договором оренди землі, за вказаний період становить 156755,81 грн.

Порушення відповідачем істотних умов договору стало причиною звернення прокурора до суду з вимогою розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути об`єкт оренди власнику.

Предметом судового розгляду у справі є розірвання договору оренди землі у зв`язку із систематичною несплатою відповідачем орендної плати, повернення земельної ділянки.

Відносини, які виникли між сторонами за своєю правовою природою є відносинами з оренди землі, які урегульовані нормами Глави 58 Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Законом України Про оренду землі, положеннями Земельного кодексу України, Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, які визначені статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (стаття 93 Земельного кодексу України).

Таким законом, зокрема, є Закон України Про оренду землі (далі Закон), у статті 2 якого визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Поняття договору оренди землі встановлено у статі 13 Закону, згідно з якою договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки (статті 14, 15 Закону).

Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно зі статтею 21 Закону орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувач зобов`язаний своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Частина 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» забезпечує орендареві захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

У частині 2 статті 25 Закону України Про оренду землі передбачено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати і зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися земельною ділянкою.

Згідно з положеннями частини 1 статті 32 Закону України Про оренду землі встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими Законами України.

Статтею 31 Закону України Про оренду землі встановлено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до положень пункту д) частини 1 статті 141 Земельного кодексу України систематична несплата земельного податку або орендної плати за землю є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Згідно з приписами статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач у порядку та на підставах визначених наведеним правовими нормами отримав у строкове платне користування земельну ділянку, яка належить до комунальної власності. Правовідносини з користування цієї земельною ділянкою орендар та орендодавець урегулювали шляхом укладення договору оренди землі № 4 від 13.12.2018, у якому між ними досягнуто згоди з усіх істотних умов для такого виду договору, зокрема, визначено права та обов`язки сторін, строки, розмір та порядок внесення орендної плати, а також підстави та наслідки припинення договору оренди.

Відповідно до умов договору оренди землі № 4 від 13.12.2018 відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату рівними частками щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця у визначеному розмірі.

Водночас, судом з`ясовано та прокурором доведено належними доказами, що відповідач порушує свої зобов`язання щодо оплати за користування земельною ділянкою. Відповідач з січня 2020 року по січень 2021 року не сплатив на користь орендодавця орендної плати за користування земельною ділянкою і згідно з наданою суду інформацією його заборгованість становить 156 755,82 грн. Наведені обставини свідчать про істотне порушення відповідачем умов договору.

Умовами договору сторони встановили, що дія договору припиняється у разі систематичної (більше трьох місяців підряд) несплати орендної плати шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Великою Палатою Верховного Суду встановлено правовий висновок у постанові від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України. Відповідна правова позиція висловлена також Верховним Судом України у постанові від 11.10.2017 у справі № 6-1449цс17.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 зазначено, що: «у п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічного висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 31.07.2020 у справі № 479/1073/1 8.

Тлумачення п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 2 ст. 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду дійшов правового висновку у постанові від 23.01.2019 у справі № 355/385/17, що у ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України: (5) недійсності договору (нікчемності) договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що у разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення умов договору оренди земельної ділянки, може бути підставою для розірвання такого договору.

Вищевикладене відповідає правовим позиціям Касаційного цивільного суду Верховного Суду, висловленим у постановах від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, від 10.10.2019 у справі № 293/1011/16-ц, від 04.12.2019 у справі № 318/433/18, у постанові від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, у постанові від 31.01.2019 у справі № 527/570/17-ц, у постанові від 14.11.2018 у справі № 484/301/18, у постанові 27.01.2020 у справі №469/908/15-ц.

Під час розгляду даної справи вищенаведені висновки Верховного Суду місцевим господарським судом було враховано.

Отже, судом встановлено, що відповідачем у порушення умов договору з січня 2020 року по січень 2021 року не сплачується орендна плата за користування земельною ділянкою. Відтак, суд вважає, що має місце істотне порушення договору оренди землі № 4 від 13.12.2018 другою стороною, а тому прокурор в інтересах держави в особі Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області обґрунтовано просить суд захистити порушене право останньої та інтереси держави. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що факт порушення зобов`язання з боку відповідача є доведеним, а тому вважає, що вимога позивача про розірвання договору оренди землі № 4 від 13.12.2018 підлягає до задоволення.

Наслідки припинення або розірвання договору оренди землі визначені у статті 34 Закону України Про оренду землі, відповідно до положень якої, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Аналогічні положення містяться також у договорі оренди землі № 4 від 13.12.2018, який укладений між сторонами. Отже, після розірвання договору оренди землі № 4 від 13.12.2018 орендар зобов`язаний повернути земельну ділянку її власнику, тобто Ладижинській сільській раді Уманського району Черкаської області, тому вимоги прокурора у цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 5 статті 188 Господарського процесуального кодексу України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Щодо посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин у зв`язку із запровадженням на території України карантину внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості здійснювати орендні платежі вчасно та в повному обсязі, то суд зазначає, що 17.03.2020 Верховна Рада України прийняла закон, яким були внесені зміни у Закон України Про торгово-промислові палати в Україні.

Відповідно до статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні карантин, який встановлений Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). У свою чергу, торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Тобто, для застосування норм щодо форс-мажору необхідне дотримання наступних умов: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередження порушення зобов`язання; причинний зв`язок між обставинами непереборної сили і невиконанням зобов`язання.

У суду відсутні підстави для здійснення оцінки впливу непереборних обставин на неможливість відповідача використовувати орендовану земельну ділянку, а відтак і обов`язку сплачувати за її використання, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів про його звернення до регіональної торгово-промислової палати для засвідчення настання форс-мажорних обставин та отримання відповідного сертифіката (який є належним доказом засвідчення факту настання форс-мажорних обставин).

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №215 від 16.03.2020 (зі змінами) заборонено з 00 год. 01 хв. 17.03.2020 до 03.04.2020 роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Як вбачається з фактичних обставин справи, договір оренди землі був укладений задовго до введення карантинних обмежень, крім того відповідачем не доведено, що запровадження карантинних заходів, на які він посилається, об`єктивно унеможливило використання земельної ділянки за її призначенням згідно з умовами договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за договором оренди.

Крім того, суд зауважує, що в силу статті 42 Господарського Кодексу України підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання самостійно на власний ризик і майнові втрати від такої діяльності, обумовлені договірними зобов`язаннями сторін, не можуть покладатися на державу (чи орган самоврядування) за самим лише фактом їх понесення у будь-якому разі (аналогічний висновок сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17).

У статтях 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписом статті 86 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо доводів відповідача про відсутність у прокурора підстав для представництва органу місцевого самоврядування при звернення до суду із даним позовом та відсутність інтересів держави, які прокурор прагне захистити обраним способом захисту, суд зазначає наступне.

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура становить єдину систему, на яку покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною 3 статті 25 Закону України Про прокуратуру.

Поняття інтереси держави з огляду на процесуальний аспект та особливості такого виду представництва держави органами прокуратури свого часу аналізував Конституційний Суд України (рішення №3-рп/99 від 08.04.1999 у справі №1-1/99), зазначивши, зокрема, про те, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до пункту 5.6 постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 зазначено, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

У Постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що прокурор, подаючи до суду позов, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Зважаючи на вищезазначене, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Уманською місцевою прокуратурою вживалися заходи щодо встановлення причин неналежного здійснення позивачем своїх повноважень у спірних правовідносинах, як і вживались заходи щодо спонукання до їх належного захисту державних інтересів, а тому доводи відповідача про відсутність у прокурора підстав для представництва органу Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області при звернення до суду із даним позовом є безпідставними.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги прокурора задоволені повністю, сплачена ним сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 4540 грн.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір оренди земельної ділянки площею 11,500 га (кадастровий номер - :01:001:0316), яка розташована на території с. Колодисте Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, в межах населеного пункту від 13.12.2018 укладений між Колодистенською сільською радою Уманського району та Товариством з обмеженою відповідальністю Енерго Імпульс Україна (вул. Лесі Українки, 3А, с.Колодисте, Уманський район, Черкаська область, 20384, ідентифікаційний код 41663246), який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.12.2018 (номер запису про інше речове право 29550917).

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Енерго-Імпульс Україна (вул. Лесі Українки, 3А, с.Колодисте, Уманський район, Черкаська область, 20384, ідентифікаційний код 41663246) повернути Ладижинській сільській раді Уманського району Черкаської області (вул. Шкільна, 2, с.Ладижинка, Уманський район, Черкаська область, 20382, ідентифікаційний код 26261436) земельну ділянку площею 11,500 га за кадастровим номером :01:001:0316, яка передана у користування на підставі договору оренди землі від 13.12.2018.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Енерго-Імпульс Україна (вул. Лесі Українки, 3А, с.Колодисте, Уманський район, Черкаська область, 20384, ідентифікаційний код 41663246) на користь Черкаської обласної прокуратури (бульвар Шевченка, 286, м. Черкаси, 18000, код 02911119, р/р UA0003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ) - 4540,00 грн витрат на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене 29 жовтня 2021 року

Суддя Олег ЧЕВГУЗ