ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року Справа № 924/260/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Ізяславтепломережа" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.08.2021р. (повний текст - 13.08.2021р.) у справі №924/260/21 (суддя Гладюк Ю.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства "Ізяславтепломережа", Хмельницка обл., м. Ізяслав

про стягнення заборгованості

за участю представників:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.08.2021р. у справі №924/260/21 задоволено частково позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Ізяславтепломережа" про стягнення заборгованості. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1445663,99 грн заборгованості та 10987,17 грн судових витрат. Провадження в частині стягнення 3280000 грн закрито. Судовий збір у розмірі 59897,79 грн., сплачений згідно платіжного доручення від 16.03.2021р. № повернуто на користь позивача з Державного бюджету України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Ізяславтепломережа" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі КП «Ізяславтепломережа» зазначає, що 11.08.2021р. до Господарського суду Хмельницької області Комунальним підприємством «Ізяславтепломережа» було подано клопотання про відстрочення виконання рішення суду, оскільки підприємство перебуває у важкому фінансовому стані, що підтверджується фінансовою звітністю підприємства. Проте, вказане клопотання судом не взято до уваги.

Відповідач не згідний з ухваленим рішенням, вважає його прийнятим на підставі не повністю досліджених усіх істотних обставин та підлягає скасуванню. Так, метою договору №1433/18-ТЕ-34 від 05.10.2018р. укладеного між Комунальним підприємством «Ізяславтепломережа» та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є задоволення потреб населення у тепловій енергії впродовж опалювального сезону 2018/2019.

Разом з тим, Комунальне підприємство «Ізяславтепломережа» не є фактичним споживачем газу, а є підприємством комунальної форми власності з основним напрямком діяльності «Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря», який не вправі впливати ні на цінову політику в сфері надання послуг з постачання теплової енергії, ні на стан розрахунків споживачів за надані послуги.

Основною причиною порушення зобов`язання перед Позивачем є низька платіжна дисципліна кінцевих споживачів підприємства, до числа яких відноситься така незахищена категорія як «населення», що є основним споживачем за вказаним договором. Зазначена категорія споживачів є найбільш неплатоспроможною категорією про, що свідчить довідка про фінансові показники. Скрутне фінансове становище підприємства, ставить під загрозу не лише його господарську діяльність, але й існування його в цілому.

Відстрочення виконання рішення суду на 12 місяців, ніяким чином не порушує принципу обов`язковості судового рішення та не є надмірно тривалою. Також під час винесення рішення судом першої інстанції не враховано те, що 04.06.2021 року зареєстровано проект Закону України №3508-д «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», який на даний час підписано Президентом України. Наведений законопроект розроблено з метою визначення комплексу організаційних та економічних заходів, спрямованих на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу.

Його прийняття обумовлюється необхідністю врегулювання комплексу нагальних проблем, що унеможливлюють подальше реформування ринку природного газу, насамперед, шляхом урегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, зокрема заборгованості виробників теплової енергії за природний газ, поставлений НАК «Нафтогаз України». Зазначені обставини свідчать про існування обґрунтованого наміру держави щодо надання додаткової гарантії КП «Ізяславтепломережа» можливості виконання своїх зобов`язань перед АТ НАК «Нафтогаз України», зокрема за рішенням Господарського суду Хмельницької області у справі №924/260/21 після його відстрочення.

З огляду на викладене скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.08.2021 року та прийняти нове рішення яким задовольнити клопотання Комунального підприємства «Ізяславтепломережа» про відстрочення виконання рішення Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/260/21 від 11.08.2021 року.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №924/260/21 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П.

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо на адресу суду апеляційної інстанції 31.08.2021р.

Листом від 01.09.2021р. матеріали справи витребувано з Господарського суду Хмельницької області.

Належним чином оформлені матеріали справи №924/260/21 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 06.09.2021р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2021р. апеляційну скаргу Комунального підприємства "Ізяславтепломережа" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.08.2021р. у справі №924/260/21 залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки, а саме: подати до Північно-західного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі (3405,00грн).

27.09.2021р. (вх.№7297/21) на адресу суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги до якого долучено платіжне доручення АТ "Ощадбанк" №1160 від 24.09.2021р. на суму 3405,00 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" на рішення Господарського суду Вінницької області від 14.07.21р. у справі №924/260/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на "27" жовтня 2021р. об 10:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

Позивач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

21.10.2021р. від директора КП «Ізяславтепломережа» на адресу суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у справі №924/260/21 без участі повноважного представника. Апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі та наполягає на її задоволенні.

27.10.2021р. у судове засідання представники сторін не з`явилися. Враховуючи положення ст.273 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів прийшла до висновку розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

05.10.18 між ПАТ „НАК „Нафтогаз України (надалі АТ „НАК „Нафтогаз України позивач/постачальник) та Комунальним підприємством „Ізяславтепломережа (відповідач/споживач) укладено договір постачання природного газу № 1433/18-ТЕ-34, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п.2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.10.18 по 17.10.18 природний газ орієнтовним обсягом до 240 тис. м. куб. Приймання передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному періоді постачання, оформляється актом прийому-передачі (п.3.7). Ціна за 1000 м. куб. газу на дату укладення договору становить 4 942 грн., крім того ПДВ 20%. Всього до оплати разом з ДПВ 5 930, 40 грн. (п.5.2.).

Згідно п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової оплати протягом місяця постачання природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.18 до 17.10.18 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1.).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Також, договір містить додаткові угоди (підписані обома сторонами та скріплені їх печатками):

- № 1 від 22.10.18, якою сторони поряд з іншим погодили, що постачальник передає споживачу з 01.10.18 по 26.10.18 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 360 тис. м.куб. Строк дії договору, при цьому передбачено з 01.10.18 до 26.10.18;

- № 2 від 29.10.18, якою сторони поряд з іншим погодили, що постачальник передає споживачу з 01.10.18 по 31.10.18 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 480 тис. м. куб. Строк дії договору, при цьому передбачено з 01.10.18 до 31.10.18;

- № 3 від 31.10.18, якою сторони поряд з іншим погодили, що постачальник передає споживачу з 01.11.18 по 30.11.18 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 360 тис. м.куб. Строк дії договору, при цьому передбачено з 01.10.18 до 30.11.18;

- №4 від 28.11.18 (фактично договір викладено в новій редакції), якою сторони серед іншого, погодили, що: постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п.1.1.); постачальник передає споживачу в період з 01.10.18 по 30.04.19 замовлений споживачем обсяг природного газу в кількості 2253, 746 тис. м. куб.; Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п. 5.1.); договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.19 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення;

- №5 від 18.03.19, якою сторони погодили, що пункти 2.3, 3.2.2., 3.4.2, 3.8.2, абз. 2) підп.. 3.9.2, п. 3.9., 3.13, 5.7, абзац 5 підп. 5) п. 6.2, підп.. 8) п. 6.2., підп.. 4) п. 6.3., абз. 3 підп. 2, п. 6.4. договору застосовуються сторонами з 01.03.19. Пункти 3.2.1., 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп.. 3.9.2 п. 3.9, абз. 4 підп. 5) п. 6.2, абз. 2 підп. 2 п. 6.4, договору з 01.03.19 втрачають чинність;

- №6 від 20.03.19, якою сторони, поряд з іншим, визначили, що постачальник передає споживачу в період з 01.10.18 по 30.04.19 замовлений споживачем обсяг природного газу в кількості 1 792, 812 тис. м. куб.;

- №7 від 29.03.19, яким сторони по тексту договору слова „публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України замінили словами „Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України;

- №8 від 23.04.19, якою сторони визначили, що за квітень 2019 року обсяг газу складає 97, 2 тис. куб. м. Загальний обсяг природного газу, який постачальник передає споживачу в період з 01.10.18 по 30.04.19 визначається з врахуванням вищевказаних змін.

Згідно підписаних обома сторонами та скріплених їх печатками актів прийому-передачі природного газу (постачальник позивач, споживач відповідач, договір № 1433/18-ТЕ-34 від 05.10.18): від 31.10.18 на суму 437 343,28 грн., від 30.11.18 на суму 2 154 580,72 грн., від 31.12.18 на суму 2 867 112,44 грн., від 31.01.19 на суму 3 098 175, 50 грн., від 28.02.19 на суму 2 170 339, 09 грн., від 31.03.19 на суму 1 907 048, 42 грн., від 30.04.19 на суму 702 939, 02 грн. позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 13 337 538, 47 грн.

Згідно платіжних доручень (платник відповідач, одержувач позивач, оплата згідно договору № 1433/18-ТЕ-34 від 05.10.18): від 02.04.21 № 925 на суму 310 000 грн., від 12.04.21 № 934 на суму 420 000 грн., від 19.04.21 № 941 на суму 200 000 грн., від 22.04.21 №947 на суму 400 000 грн., від 23.04.21 № 953 на суму 400 000 грн., від 30.04.21 №930 на суму 200 000 грн., від 11.05.21 № 969 на суму 400 000 грн., від 14.05.21 №982 на суму 300 000 грн., від 20.05.21 № 935 на суму 250 000 грн., від 08.06.21 №940 на суму 300 000 грн., від 01.07.21 № 1043 на суму 100 000 грн. відповідач оплатив позивачу за природний газ згідно договору № 1433/18-ТЕ-34 від 05.10.18 3 280 000 грн.

Листом від 29.03.21 № 46, адресованим позивачу відповідач просить укласти договір реструктуризації наявної заборгованості за природний газ. Доказ направлення листа фіскальний чек від 29.03.21.

Згідно наданого позивачем сальдо по підприємству відповідача заборгованість останнього станом на 31.01.21 складає 4 725 663, 99 грн.

Також подано відомості: „Операції за договором №1433/18-ТЕ-34 підприємство КП „Ізяславтепломережа з відображенням часткових оплат; лист відповідача №269 від 30.11.19, адресований позивачу, де зазначено, що переплата в сумі 34 474, 88 грн., яка виникла внаслідок перерахунку позивачем згідно акту претензії від 17.05.19 зарахована в рахунок погашення заборгованості за договором № 3044/1920-ТЕ-34 від 23.09.19.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером є господарськими, виходячи зі змісту ст.ст.173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст.1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір поставки природного газу з додатковими угодами, визначивши умови, права та обов`язки сторін, які є обов`язковими для них.

Згідно ст.712 Цивільного Кодексу У країни за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, що позивач, на виконання укладеного між сторонами договору (договір вказано в актах прийому-передачі природного газу), в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року поставив відповідачу, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 13 337 538, 47 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами та скріплених їх печатками актами прийому-передачі природного газу (постачальник позивач, споживач відповідач, договір № 1433/18-ТЕ-34 від 05.10.18): від 31.10.18 на суму 437 343,28 грн., від 30.11.18 на суму 2 154 580,72 грн., від 31.12.18 на суму 2 867 112, 44 грн., від 31.01.19 на суму 3 098 175, 50 грн., від 28.02.19 на суму 2 170 339, 09 грн., від 31.03.19 на суму 1 907 048, 42 грн., від 30.04.19 на суму 702 939, 02 грн.

Також отримання газу відповідачем підтверджується підписом та печатками останнього на актах. Дані акти відповідають всім вимогам, які ставляться до первинних бухгалтерських документів (що є доказами здійснення господарської операції), які передбачені Законом „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Обов`язок оплати (остаточний розрахунок) за поставлений природний газ згідно п. 5.1. договору в редакції додаткової угоди № 4, яка діяла на період спірних правовідносин, виникає у відповідача до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу. Тобто, враховуючи місяці поставки газу (з жовтня 2018 року по квітень 2019 року), обов`язок оплати за кожен з вищевказаних місяців виникає кожного 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки. Станом на 25 травня 2019 року оплаченим мав бути весь обсяг поставленого газу за заявлений в позові період.

Однак, як вбачається з довідки „Операції за договором №1433/18-ТЕ-34 підприємство КП „Ізяславтепломережа та розрахунку, станом на вищевказану дату та на час подання позову оплата здійснена лише частково на суму 8 611 874, 48 грн. Докази оплати в повному обсязі, в зазначені у договорі строки та станом на час подання позову та його вирішення відсутні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що враховуючи строк оплати пропущено (станом на дату виникнення обов`язку такої оплати), у відповідача виникла заборгованість (станом на час подання позову), розмір якої підтверджується документально та становить (13 337 538, 47 грн. вартість всього обсягу поставленого газу за заявлений період мінус 8 611 874, 48 грн. часткова оплата) 4 725 663, 99 грн.

За таких обставин, звернення з даним позовом є правомірним.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, зокрема платіжних доручень (платник відповідач, одержувач позивач, оплата згідно договору № 1433/18-ТЕ-34 від 05.10.18): від 02.04.21 №925 на суму 310 000 грн., від 12.04.21 №934 на суму 420 000 грн., від 19.04.21 №941 на суму 200 000 грн., від 22.04.21 №947 на суму 400 000 грн., від 23.04.21 №953 на суму 400 000 грн., від 30.04.21 №930 на суму 200 000 грн., від 11.05.21 №969 на суму 400 000 грн., від 14.05.21 №982 на суму 300 000 грн., від 20.05.21 №935 на суму 250 000 грн., від 08.06.21 №940 на суму 300 000 грн., від 01.07.21 №1043 на суму 100 000 грн. відповідач, після звернення з даним позовом (17.03.21 штамп пошти про відправку позову) оплатив позивачу за природний газ згідно договору №1433/18-ТЕ-34 від 05.10.18 3 280 000 грн.

Тобто, станом на час розгляду справи у суді першої інстанції, спір щодо стягнення 3 280 000 грн. заборгованості за поставлений газ припинив своє існування у зв`язку з оплатою даної суми.

Згідно п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Таким чином, провадження у справі, в частині стягнення 3 280 000 грн. заборгованості за поставлений газ правомірно закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору. Решта ж суми підлягає стягненню, оскільки заборгованість в цій частині підтверджується матеріалами справи (докази оплати в справі відсутні).

Крім цього апелянт просить суд про надання відстрочки виконання рішення суду КП «Ізяславтепломережа» на 12 місяців.

Звертає увагу суду на те, що основною причиною порушення зобов`язання перед позивачем є низька платіжна дисципліна кінцевих споживачів підприємства, до числа яких відноситься така незахищена категорія як населення, що є основним споживачем за вказаним договором. Зазначена категорія споживачів є найбільш неплатоспроможною категорією про, що свідчить довідка про фінансові показники. Скрутне фінансове становище підприємства, ставить під загрозу не лише його господарську діяльність, але й існування його в цілому.

Також під час винесення рішення судом першої інстанції не враховано те, що 04.06.2021р. зареєстровано проект Закону України №3508-д «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», який на даний час підписано Президентом України. Наведений законопроект розроблено з метою визначення комплексу організаційних та економічних заходів, спрямованих на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу.

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

У відповідності до частини 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Зі змісту приписів статті 331 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що відстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується після набрання рішенням законної сили, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Отже, в основу ухвали про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Оскільки ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, то суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами норм ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 ГПК України).

Згідно п.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

До суду першої інстанції скаржник звернувся з усним клопотанням про відстрочення виконання рішення, при цьому письмових доказів на підтвердження доводів про скрутне фінансове становище підприємства відповідач не подав.

Також, колегія суддів звертає увагу, що Закон України №3508-д «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» на момент прийняття судом першої інстанції рішення у справі перебував у статусі проекту та не набрав чинності.

При цьому, надання додаткової гарантії КП «Ізяславтепломережа» можливості виконання своїх зобов`язань перед АТ НАК «Нафтогаз України», на яку посилається апелянт, буде забезпечено безпосередньо нормами вказаного Закону та може бути застосовано на стадії виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.08.2021р. у справі №924/260/21.

А тому, колегія суддів вважає, що наведені відповідачем доводи про скрутне фінансове становище підприємства та існування обґрунтованого наміру держави щодо надання додаткової гарантії КП «Ізяславтепломережа» можливості виконання своїх зобов`язань перед АТ НАК «Нафтогаз України», не є доказом наявності виняткових обставин, достатніх та необхідних для відстрочки виконання рішення суду в розумінні ст.ст.73, 74, 76, 77, 331 ГПК України та не доводять неможливість виконання рішення суду у даній справі.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Пронін проти України», «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії»).

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду винесено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Ізяславтепломережа" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.08.2021р. у справі №924/260/21 залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 02.11.2021р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.